Я астроном, і я конструюю телескопи.
Я конструюю телескопи, тому що, по-перше, вони чудовi.
A по-друге,
я вважаю, якщо ми хочемо відкрити щось нове про всесвіт,
то маємо поглянути на всесвіт
в новий спосіб.
Сучасні технології в астрономії --
такі як лінзи, фотопластинки,
і аж до космічних телескопів --
все це дало нам нові способи побачити всесвіт
і безпосередньо привело до нового розуміння
нашого місця в ньому.
Але ці відкриття потребують витрат.
Потрібно було тисячі людей і 44 роки
від ідеї до космічного телескопа Хаббл на орбіті.
Це вимагає часу,
це вимагає терпіння до невдач,
це вимагає особливих людей,
що кожен день вибирають не здаватися.
Я знаю, який це важкий вибір, тому що я сама така.
Реальність моєї роботи - це зазнавати невдачі майже весь час, але продовжувати,
тому що тільки так і виготовляються телескопи.
Телескоп, який я допомагала збудувати, називається
слабкий міжгалактичний-носій червоно-зміщений емісійний аеростат,
досить довга назва,
тому ми його звемо "Кульова блискавка" ["Файрбол"].
Не хвилюйтеся, Файрбол вкінці не вибухне.
Я працювала над Файрболом більш, ніж 10 років
і зараз очолюю команду неймовірних людей, які його побудували.
Файрбол призначений для спостереження за одними з найслабкіших відомих структур:
величезними хмарами водню.
Це гігантські хмари.
Вони більші, ніж ви можете собі уявити.
Вони величезні,
величезні хмари водню, які, на нашу думку, вливаються і виливаються з галактик.
Я працюю над Файрболом
тому, що я хочу просунути наше поняття про всесвіт
від стану, де це просто світло зірок,
до стану, де можна побачити і виміряти кожен атом, що існує.
Це все, що я хочу зробити.
(Сміх)
Але спостереження принаймні за деякими з цих атомів
є вирішальним для нашого розуміння, чому галактики виглядають саме так.
Я хочу знати,
як цей газ водню потрапляє в галактику і створює зірку.
Моя робота над Файрболом почалась в 2008,
коли я працювала не над телескопом, а над датчиком світла,
який у серцевині будь-якого телескопа.
Цей новий датчик розроблявся командою, до якої я приєдналася
в лабораторії реактивного руху НАСА.
І нашою метою було довести, що цей датчик буде дуже добре
виявляти газ водню.
У цій роботі
я зруйнувала кілька дуже дуже, дуже коштовних датчиків,
доки зрозуміла, що машина, яку я використовувала, створювала
плазму і призводила до короткого замикання у всіх електричних елементах всередині.
Ми використали іншу машину, з якою були інші серйозні проблеми,
і потрібні було роки, щоб їх подолати.
Але коли цей перший датчик запрацював,
це було славно.
А наші датчики в 10 разів кращі, ніж попередні
і вводяться у всі види нових телескопів.
Наші датчики допоможуть нам бачити всесвіт і наше в ньому місце у новий спосіб.
Отож, датчики зроблені,
час конструювати телескоп.
Файрбол - це дивний телескоп,
тому що він і не в космосі, і не на землі.
Натомість він звисає на кабелі з гігантської кулі
і лише за одну ніч спостерігає
з висоти 130 000 футів у стратосфері
сам край космосу.
Частково тому, що край космосу значно дешевше вивчати, ніж справжній космос.
(Сміх)
При його побудові, звичайно, було більше невдач:
проблеми з дзеркалами,
подряпані дзеркала, які треба було переробити;
відмови системи охолодження,
ціла система, яка повинна бути перероблена;
Невдачі калібрування, ми провели тести знову, і знову, і знову, і знову;
невдачі, коли ви буквально найменше очікуєте їх:
одного дня прекрасне, але супер сердите дитинча сокола
приземлилось на нашому спектрографі.
(Сміх)
Хоча, чесно кажучи, це був найвеличніший день
в історії цього проекту.
(Сміх)
Мені дуже сподобався цей сокіл.
Але проблеми з соколом вирішені, і ми його збудували,
зробили спроби запуску в серпні 2017 року -
тоді не вдалося запустити,
через шість тижнів постійних дощів в пустелі Нью-Мексико.
(Сміх)
Ми змокли, обсохнули і спробували знову,
Серпень 2018, десятий рік проекту.
А вранці 22 вересня
ми нарешті запустили телескоп.
(Оплески)
Я вклала дуже багато себе в цей проект -- моє ціле життя,
І я, схоже, все ще не вірю, що це трапилось.
У мене є ця фотографія нашої кулі,
зроблена під час заходу сонця саме цього дня,
Файрбол звисає з неї,
тут майже повний місяць.
І я люблю це фото.
Боже. я люблю його.
Але я дивлюсь на нього,
і воно пробуджує в мені бажання плакати.
тому що, коли повністю роздуті, кульки сферичні,
але не ця.
Вона має форму сльози.
Через те, що в ній є діра.
Також, інколи є проблеми і з кулями.
Файрбол звалився в пустелі Нью-Мексико,
і ми не отримали очікуваних даних.
І вкінці цього дня я спитала себе:
"Чому я це роблю?"
І з цього дня я багато думала, чому ж.
І я зрозуміла, що в моїй роботі багато що
розбивається і виходить з ладу,
і ми не розуміємо, чому воно виходить з ладу,
що ми просто спершу помиляємося,
і тому воно виходить з ладу.
Я думаю про тисячі людей, які побудували Хаббл,
і про те, скільки невдач вони пережили.
Були незліченні невдачі, несамовиті невдачі,
навіть, коли він вже знаходився в космосі.
І жодна з цих невдач не була причиною для них опустити руки.
Я думаю, чому я люблю свою роботу.
Я хочу знати, що відбувається у всесвіті.
Ви також всі хочете знати, що відбувається у всесвіті.
Я хочу знати, що відбувається з тим воднем.
І я зрозуміла, що відкриття - це, в основному, процес пошуку того,
що не працює,
Невдача є неминучою, коли ти на межі знань.
І це те, що я хочу робити.
Тому я обираю продовжувати це.
І наша команда буде робити те саме,
що і всі, хто коли-небудь створював щось до нас:
ми спробуємо знову
в 2020.
Сьогодні це може виглядати невдачею - і дійсно виглядає -
але це залишиться невдачею тільки,
якщо я здамся.
Дуже дякую вам!
(Оплески)