[Do Ho Suh: "Frecând / Iubind"]
Am un prieten apropiat care vroia să renunțe la acest apartament.
Așa că l-am luat eu.
Nu am locuit niciodată altundeva în New York City--
acesta este primul și ultimul loc.
Am avut un interviu cu proprietarul.
Aflaseră că sunt artist.
Erau foarte ingrijorați.
Nu erau siguri dacă puteam plăti chiria.
Dar m-au lăsat să locuiesc aici.
Mi-a fost locuință și studio pentru optsprezece ani.
Cariera mea artistică a început de aici.
Întregul proces este pentru a reține spațiul,
și, de asemenea, pentru a-l monumentaliza într-un fel.
Oricine va cumpăra acest loc va renova spațiul
și totul va se va pierde.
Acesta este un spațiu destul de semnificativ pentru familie--
și pentru mine.
M-am tot mutat de când am plecat din Coreea.
Acum locuiesc în Londra.
E o recalibrare constantă.
Încerc să îmi văd viața ca pe o mișcare prin diferite spații.
--Poți să faci și tu asta.
--Da, nu-ți fă griji.
--Știu...
--[FEMEIE] Tocmai l-am reparat!
[TOȚI RÂD]
--[SUH] Mda.
După ce acest proiect este terminat și dezlipit de spatiu,
Probabil îl voi împacheta și îl voi arăta undeva în viitor.
Este puțin dificil de îndepărtat de obiecte,
dar odată ce faci asta cu grijă, păstrează forma obiectului.
Căutam mereu alte moduri de a
captura informația spațiului
care lipsea din versiunea din material textil.
Când l-am descoperit prin frecare
a adus amintirile asociate cu acele detalii.
Și sunt sute și mii.
Când am făcut o versiune textila a acestui loc,
Arthur, proprietarul, îmi susținea emotional proiectul.
Nu știu cât întelegea ce făceam atunci,
dar mereu m-a lăsat să fac lucruri nebunești în acest spațiu.
Dacă scriu "frecând" în Coreeana,
oamenii ar putea citi "iubind"
deoarece nu există nicio distincție între "r" și "l" în alfabetul Coreean.
Cred că frecarea este un gest foarte iubitor.
Așa că am făcut conexiunea între a freca și a iubi
și așa s-a născut titlul.
Energia mea a fost acumulată,
și într-un fel, cred, frecarea arată asta.
Zonele mai închise la culoare --mânere si încuietori--
acelea sunt obiectele pe care le atingi de fiecare dată.
Și imaginați-vă de câte ori
am folosit acel întrerupător, cât am locuit aici optsprezece ani
Încerc să arăt straturile timpului.
De la distanță arată ca un desen.
Pe măsură ce te apropii, devine foarte sculptural si tridimensional
Există un punct în care trece de la bi-dimensional la tri-dimensional.
Arthur suferea de Alzheimer.
Cu câteva luni înainte să moară,
Am făcut un efort ca să îl vizitez.
M-a avertizat că s-ar putea să nu mă recunoască.
Eram pregătit pentru asta,
dar am sfârșit prin a povesti două ore.
La sfârșitul zilei,
l-am rugat să coboare să vadă ce făceam.
I-am arătat și a spus,
"Oh, nu e mare lucru!"
Ceea ce este de înțeles.
Dar apoi s-a așezat și mi-a spus,
"Ești binevenit să faci orice vrei în casa asta."
Și aproape că am început să plâng
pentru că asta e exact ce mi-a spus acum treisprezece ani,
când măsuram holul la 4 dimineața
pentru că nu vroiam să deranjez ceilalți oameni.
A coborât atât de încet
și apoi m-a văzut măsurând colțul
și a spus, "Ce faci?"
Am încercat să îi explic [RÂDE]
despre proiect,
dar a spus exact același lucru:
"Fă orice vrei să faci."