[Do Ho Suh: "Frotar/ Amar"]
Tinc un amic comú que deixava aquest apartament
Aixì que ho vaig prendre.
Mai vaig viure en un altre lloc a New York City--
aquest és el primer and ùltim lloc.
Vaig tenir una entrevista amb el propietari.
Van escoltar que soc artista.
Estaven realment preocupats.
No estaven segurs si podría pagar la renta.
Pero em van deixar viure aquí.
Va ésser el meu espai vital i estudi durant divuit anys.
La meva carrera artística va començar aquí.
Tot el procès és recordar l'espai,
i de alguna manera memorializar l'espai.
Qualsevol que compri aquest lloc va a renovar l'espai
and tot es anirà.
És un lloc bastant significatiu per a la familia
i també per a mi.
M'he estat mudant des de que vaig deixar Corea.
Jo visc en Londres ara.
És una recalibració constant.
Intento comprendre vida com un moviment a través de diferents espais.
-- Pots fer això, també.
--Sí, no pateixis.
--Ho sé...
--[Dona] Ho vam reparar!
[Tots riuren]
--[SUH] Sí.
Després de que el projecte es termina i es treu del espai,
probablement ho embalaré i ho ensenyaré en el futur.
És una mica difícil de treure'l dels objectes,
pero si ho fas amb acompte, conté la forma del objecte.
Vaig buscar constantment altres maneres
de capturar l'nformació del espai
que faltaven de la versió d'estructura.
Quan vaig descobrir que frontar
evocava les memòries associades amb aquests detalls,
i hi ha centenars d'ells.
Quan vaig fer les versions d'estructura d'aquest espai,
Arthur, el propietari, em va donar suport moral.
No sé quan entenia d'ho que feia en aquell moment,
pero sempre em deixava fer bogeries en aquest espai.
Si jo escriu "frotar" ("rubbing") en coreà
Es por llegir com "amar" ("loving")
perque no hi ha distinció entre "r" and "l" a l'alfabet coreà
Crec que el gest de frotar es un gest molt amatori.
Aixì que vaig fer la conexió entre frotar i amar,
i d'aquesta manera va venir el títol.
La meva energía ha estat acumulada,
i d'alguna manera el meu frotar ho mostra.
La part més fosca -- poms i panys--
són els objectes que toques a cada cop.
Imagina només quantes vegades
polso aquest interruptor quan vaig viure aquí divuit anys.
Intento mostrar els nivells del temps.
Des de la distància, sembla un dibuix.
Quan t'apropes, es fa molt escultural i tridimensional.
Hi ha un punt on hi un canvi de dos a tres dimensions.
Arthur estava sofrint el mal d'Alzheimer.
Unos mesos abans que es morís,
vaig fer un esforç especial per veure-ho.
Em va prevenir que potser que no em reconeixiria.
Estaba preparat per això,
pero vem estar parlant durant dues hores.
Aixì que al final del día,
li vaig demanar que vingués a veure ho que estava fent.
L'hi vaig ensenyar and va diure:
"¡Oh, no hi ha molt a veure!"
Ho qual es comprensible.
Pero es va seure i em va dir:
"Tu és benvingut a fer qualsevol cosa que vulguis en aquesta casa"
Vaig estar a punt d'irrompre en llàgrimes
perque és exactament ho que em va dir fa tretze anys,
quan estava mesurant el vestíbol a les quatre de la matinada
perque no volía molestar les altres persones.
Va aparèixer tan silenciosament
i em va veure mesurant el racó
i va dir: "Què fas?"
I vaig intentar explicar-ho [RIURE]
sobre el projecte,
pero ell va dir la mateixa cosa:
"Fes ho que vulguis fer."