בהרמת ידיים.
כמה מכם מאמינים שיכולתם לשכפל את התמונה הזו של בראד פיט
בעזרת עיפרון ונייר בלבד?
אני הולך להראות לכם, איך לעשות את זה.
ובכך,
אני הולך לתת לכם את הכישור הנחוץ
כדי להפוך לאמן ברמה עולמית.
וזה לא אמור לקחת יותר מ 15 שניות.
אבל לפני שאני עושה את זה,
כמה מכם מאמינים שתוכלו לשכפל את התמונה הזו
של ריבוע אפור?
(צחוק)
כל אחד מאיתנו.
ואם תוכלו לייצר לייצר ריבוע אחד,
תוכלו לייצר שניים, שלושה, תשעה ..
האמת היא,
אם תוכלו לייצר רק ריבוע אחד,
זה יהיה קשה מאוד להתווכח,
שלא תוכלו לייצר כל ריבוע אפור הנדרש
כדי לשכפל את התמונה בשלמותה.
וזהו.
הרגע נתתי לכם את הכישורים הנדרשים כדי להפוך לאמן ברמה עולמית.
(צחוק)
אני יודע מה אתם חושבים.
״זו לא אמנות אמיתית,
בטח לא יהפוך אותי לאמן ברמה עולמית.״
אז תנו לי להכיר לכם את צ׳אק קלוס.
אחד מהאמנים הרווחיים ביותר בעולם כולו, לאורך עשורים,
והוא יוצר את האמנות שלו בעזרת הטכניקה הזו בדיוק.
תראו, מה שעומד בינינו
לבין השגת החלומות הכי שאפתניים שלנו
קשור פחות למומחיות, או כישרון מיוחד שיש לנו,
וקשור הרבה יותר באיך אנחנו ניגשים לבעיות
ומקבלים החלטות כדי לפתור אותן.
ובגלל האופי התובעני וההמשכי
של כל אותן מיליון החלטות
שאנו נאלצים להתמודד איתן באופן שוטף,
אפילו שיפור זעיר בתהליך שלנו
יכול להביא להשפעה ענקית על התוצאות הסופיות שלנו.
ואני אוכיח לכם את זה
בהסתכלות על הקריירה של נובאק ג'וקוביץ'.
בשנת 2004,
כשהוא בדיוק הפך לשחקן טניס מקצועי,
הוא היה מדורג במקום 680 בעולם.
רק לאחר סיום שנתו השלישית
הדירוג שלו קפץ למקום השלישי בעולם.
מסכום של 250,000 בשנה, הוא התחיל לקבל 5 מיליון בשנה.
בכספי פרסים בלבד,
וכמובן, הוא עשה זאת בעזרת ניצחון של יותר משחקים.
בשנת 2011, הוא דורג במקום הראשון, בתור שחקן הטניס הטוב בעולם,
והתחיל להרוויח בממוצע 14 מיליון בשנה מכספי פרסים בלבד
וניצחון מוחץ של 90% מהמשחקים שלו.
הדבר הבאמת מעניין
לגבי כל הסטטיסטיקות המרשימות האלה.
נובאק לא שולט באף אחת מהן.
מה שכן בשליטתו, אלו כל אותן החלטות קטנות
שהוא צריך לבצע נכון לאורך הדרך
כדי לשנות את ההסתברות
לטובת השגת התוצאות האלו.
ואנחנו יכולים להעריך ולכמת את ההתקדמות שלו בתחום בזה
על-ידי הסתכלות על אחוזי הנקודות בהן הוא זוכה.
בגלל שבטניס
הנקודות הטיפוסיות כוללות החלטה אחת, מקסימום שלוש.
אני רוצה להתייחס לזה כאל שיעור הצלחת ההחלטות שלו.
בעבר, כשהוא ניצח בערך 49% מהמשחקים שהוא שיחק,
הוא היה מנצח בערך 49% מהנקודות שהוא שיחק.
אז כדי לקפץ למעלה, ולהפוך לשחקן מספר שלוש בעולם,
ולהרוויח 5 מיליון דולר בשנה
על הנפת מחבט,
הוא היה צריך לשפר את שיעור הצלחת ההחלטות שלו
ל 52 אחוזים בלבד.
וכדי להיות לא רק מקום ראשון
אלא גם אולי אחד מהשחקנים הטובים ביותר שאי פעם שיחקו את המשחק,
הוא היה צריך לשפר את שיעור הצלחת ההחלטות שלו
ל 55 אחוזים בלבד.
ואני ממשיך להתמש במילה הזו ״בלבד״.
אני לא רוצה לרמוז שזה משהו שקל לעשות.
בבירור, זה לא.
אבל הסוג הזה של שיפורים זעירים שאני מדבר עליהם
ניתנים בקלות להשגה עבור כל אחד ואחת כאן בחדר.
ואני אראה לכם למה אני מתכוון.
מאז שהייתי בגן ילדים, כל הדרך עד לסיום התיכון -
כן, זה סיום התיכון עבורי -
(צחוק)
בכל אחת מהתעודות שלי היה כתוב פחות או יותר אותו דבר:
סטיבן הוא בחור צעיר ומבריק,
אם רק היה מתיישר ומתרכז.
מה שהם לא הבינו זה שאני רציתי בזה
הרבה יותר משהם רצו את זה עבורי,
פשוט לא יכולתי.
ולכן, מגן הילדים עד לשנה השניה באוניברסיטה,
הייתי תלמיד בינוני, עם ציוניים עקביים של 70-75.
אבל אז כשהגעתי לשנה האחרונה שלי,
אמרתי מספיק.
חשבתי, אני רוצה להשתנות.
אני הולך לבצע התאמה זעירה,
ואני הולך להפסיק להיות צופה מהצד על קבלת ההחלטות שלי
והופך להיות שותף פעיל.
אז באותה השנה,
במקום להעמיד פנים, שוב,
שאני לפתע אוכל לשבת ולהתרכז על דברים
ליותר מחמש או עשר דקות בכל פעם,
החלטתי להניח שלא אעשה זאת.
ולכן, אם ארצה להשיג את התוצאה שאני חושק בה -
להצליח בלימודים -
אני צריך לשנות את הגישה שלי.
החלטתי לבצע התאמה זעירה.
אם הייתי מקבל שיעורי בית, למשל, לקרוא חמישה פרקים בספר,
לא חשבתי על זה כעל חמישה פרקים,
אפילו לא חשבתי על זה כפרק אחד.
פירקתי את זה למשימות שאוכל להשיג,
כאלו שידרשו ממני ריכוז של חמש או עשר דקות בכל פעם.
בערך שלוש או ארבע פסקאות.
זה הכל.
הייתי עושה את זה וכשסיימתי עם החמש או עשר דקות האלה,
הייתי קם.
הייתי הולך לקלוע קצת סלים, מצייר קצת,
אולי משחק משחקי וידאו לכמה דקות,
ואז הייתי חוזר.
לא בהכרח לאותה המשימה,
אפילו לא בהכרח לאותו נושא,
רק למשימה נוספת, שתדרוש עד חמש או עשר דקות מזמני.
מרגע זה ואילך,
כל הדרך עד לסיום הלימודים,
הייתי תלמיד של מאיות, מצטיין דיקן,
ברשימת הכבוד של הנשיא, בכל סמסטר.
אז המשכתי לאחת מתוכניות התארים המתקדמים הטובות בעולם
למימון וכלכלה.
אותה גישה, אותן תוצאות.
ואז, סיימתי את הלימודים.
התחלתי את הקריירה שלי וחשבתי,
זה עבד ממש טוב בשבילי.
אתה לוקח קונספטים גדולים,
רעיונות מורכבים, משימות ענקיות,
ומפרק אותם למשימות שהרבה יותר קל לנהל,
ואז לאורך הדרך,
אתה מבצע שיפורים זעירים לתהליך
שמעלים את הסיכויים להצלחה שלך.
אני הולך להשליך את זה על הקריירה שלי.
וזה מה שעשיתי.
התחלתי כסוחר מניות זרות עבור חברת קרדיט סוויס.
מה שהוביל אותי להיות מנהל סחר אופציות מטבע חוץ גלובאלי
עבור חברת בנק אמריקה,
המנהל הגלובלי של שווקים מתפתחים, עבור AIG הבינלאומית.
זה עזר לי לספק תשואות גבוהות ביותר,
כמנהל קרן גידור מאקרו גלובאלי במשך 12 שנים
ולהפוך למקים ומנמ"ר של שתי קרנות גידור זוכות פרסים.
כך עד ל 2001,
ואני חושב, כל הרעיון הזה,
זה עבד ממש טוב בבית הספר,
זה משמש אותי באופן מעולה כמקצוען,
למה אני לא משליך את זה על החיים הפרטיים שלי,
כמו כל אותם החלומות הגדולים שיש לי לעצמי?
יום אחד, אני הולך לעבודה,
ובאותו זמן המרחק לעבודה שלי
היה הליכה מקצה אחד של פארק הייד בלונדון, לקצה השני.
לקח לי בסביבות ה 45 דקות בכל כיוון,
שעה וחצי ביום, שבע וחצי שעות בשבוע,
30 שעות בחודש, 360 שעות בשנה,
כשאני ער, מודע, בעיקרון מבזבז את הזמן,
מקשיב למוזיקה באייפוד שלי.
אז באותו יום, עצרתי בחנות בדרך הביתה מהעבודה.
קניתי 33 דיסקים ראשונים של תוכנית ללימוד גרמנית בשם פימסלר,
פתחתי אותם, ושמתי אותם באייפוד שלי.
אבל זה לא נגמר כאן.
כי למען האמת, אני אדם לא ממושמע.
וידעתי שבשלב כלשהו,
אעבור מלימוד השפה לשמיעת מוזיקה.
אז הסרתי את הפיתוי ע״י מחיקה של כל המוזיקה.
זה השאיר לי אפשרות אחת:
להקשיב לכל קלטות השפה.
עשרה חודשים מאוחר יותר, הקשבתי לכל 99 הדיסקים
בתוכנית ללימוד גרמנית,
הקשבתי שלוש פעמים לכל אחד.
ואז נסעתי לברלין לקורס גרמנית אינטנסיבי של 16 ימים.
כשסיימתי, הזמנתי את אשתי והילדים לפגוש אותי
הסתובבנו ברחובות העיר.
אני דיברתי גרמנית לגרמנים, והם דיברו אליי גרמנית בחזרה.
הילדים שלי היו בהלם.
(צחוק)
הם לא יכלו לסגור את הלסתות שלהם.
אבל אתם ואני, אנחנו יודעים,
שאין באמת שום דבר מדהים במה שעשיתי.
הוספתי את ההתאמה הזעירה הזו לשגרה היומית שלי.
ההתאמה הזעירה הזו לתהליך.
(גרמנית) אונד זייסט, איש שפרטצה איין ביסשיין דוייטש
ועכשיו אני יכול לדבר גרמנית.
ואז באותו הרגע חשבתי,
לא יכול להיות שזה כזה פשוט לאיש כמוני - איש זקן -
ללמוד שפה חדשה.
אתה אמור לעשות את זה כשאתה ילד.
ועדיין, הנה עשיתי את זה.
את ההתאמה הזעירה הזו.
אז אילו עוד מטרות שאפתניות וגדולות,
שדחקתי לפינה עד הפנסיה,
אוכל בפונטנציאל להשיג
אם רק הייתי מוסיף התאמה זעירה לשגרה שלי?
אז התחלתי לעשות אותם.
הוצאתי רשיון נהיגת מירוץ.
למדתי איך להטיס מסוק,
עשיתי טיפוס הרים, צניחה חופשית.
למדתי להטיס מטוסים בצורה אקרובטית.
אם אתם כמו שהייתי בשנת 2007,
יכול להיות שהייתה לכם מטרה זהה.
בדיוק חזרתי מלונדון.
הייתי בעודף משקל של 11 קילוגרם, ולא בכושר,
ורציתי לתקן את זה.
יכולתי ללכת בדרך הטיפוסית,
לכתוב שיק לאיזה מכון כושר שלעולם לא אלך אליו
או, אוכל להבטיח לעצמי שבחיים יותר לא
אוכל את המאכלים שאני אוהב
אבל גורמים לכל הנזק.
וידעתי שללכת בדרך הזו רק לעיתים נדירות מביא לתוצאות הרצויות.
אז החלטתי לקחת חלק פעיל.
חשבתי על ההרגלים והתשוקות שפיתחתי במהלך החיים שלי,
וחשבתי, יש דרך לבצע בהם התאמה זעירה
ככה שהם יעבדו לטובתי ולא לנגדי?
וכך עשיתי.
יש לי הרגל כזה
שבו אני הולך שעה וחצי ביום בשבע השנים האחרונות,
ויש לי תשוקה להיות בטבע.
אז באותה השנה,
לא באמת הגדרתי ירידה של 11 ק״ג במשקל בתור מטרה לשנה החדשה.
קבעתי כמטרה לצעוד בכל 33 השבילים
הנמצאים בקדמת המדינה בהרים של סנטה ברברה.
ומעולם לא צעדתי בטבע לפני כן.
(צחוק)
אבל למען האמת, העניין הוא לא 33 השבילים.
אתה צריך לפרק את המטרה השאפתנית והגדולה
להחלטות קטנות שניתן לנהל טוב יותר
סוג ההחלטות שצריך לבצע נכון לאורך הדרך
כדי להגדיל את הסיכויים להגיע לתוצאה הרצויה.
העניין הוא לא שביל אחד אפילו,
העניין הוא אותן החלטות קטנות,
כמו ההחלטה לשבת על יד שולחן העבודה,
ולהישאר לעבוד עוד קצת בסוף היום.
או שאתם שוכבים על הספה,
מעבירים ערוצים בשלט,
או גוללים בפייסבוק,
ובאותו הרגע לקבל את ההחלטה להניח את זה.
ללכת לשים בגדי ספורט,
לצאת מהדלת הראשית, ולסגור אותה מאחורינו.
ללכת לאוטו, להיכנס, לנהוג לתחילת השביל.
לצאת מהמכונית בתחילת השביל,
ולקחת צעד אחד, לקחת שני צעדים, שלושה צעדים.
כל אחד מהצעדים שתיארתי
הוא החלטה קטנה שהייתה צריכה להתבצע נכון לאורך הדרך
כדי להשיג את התוצאה הסופית.
כשאני אומר שאני רוצה לצעוד ב 33 שבילים בקדמת המדינה,
אנשים חושבים על ההחלטות בראש ההר.
זה לא העניין.
בגלל שאם לא תקבלו את ההחלטה הנכונה
כשאתם על הספה,
אין החלטה שמתבצעת בראש ההר.
אז בסוף השנה,
צעדתי בכל 33 השבילים בקדמת המדינה;
צעדתי פעמיים בכל אחד.
אפילו צעדתי בכמה שלא נמצאים בקדמה.
ירדתי את ה 11 ק״ג, וסגרתי את השנה
בהשתתפות בחצי המרתון הקשה בעולם -
ה ״מזח לפסגה״.
ב 2009, הפכתי ממש שאפתני.
שאפתני בשביל בחור שעדיין, עד היום הזה, לא יכול לשבת
ולהתרכז ליותר מעשר דקות בכל פעם,
החלטתי לקרוא 50 ספרים.
אבל שוב, העניין הוא לא לקרוא 50 ספרים.
זה אפילו לא לקרוא ספר אחד.
העניין הוא לקרוא פרק, פסקה, משפט.
זה על ההחלטה,
כשאתם יושבים על יד השולחן בסוף היום,
או כשאתם שוכבים על הספה,
או גוללים בפייסבוק,
להניח את הטלפון.
לקחת ספר ולהתחיל לקרוא מילה אחת.
אם אתה קורא מילה אחת, אתה תקרא שני מילים, שלושה מילים;
אתה תקרא משפט, פסקה, דף, פרק, ספר.
אתה תקרא עשרה ספרים, 30 ספרים, 50.
ב 2012, נהייתי ממש שאפתני.
קבעתי 24 מטרות לשנה החדשה.
12 מתוכם היו מה שאני מגדיר כמטרות נתינה,
12 מטרות לצדקה, שלא כוללות כתיבה של שיק.
אבל לא הכל הולך חלק.
ניסיתי לתרום דם,
והם דחו אותי כי חייתי באנגליה.
ניסיתי לתרום זרע, הם דחו אותי כי אני זקן מדי.
ניסיתי לתרום שיער,
מסתבר שאף אחד לא רוצה שיער אפור.
(צחוק)
ניסיתי לעשות משהו שיגרום לי להרגיש טוב,
ובדיוק ההפך קרה.
בכל מקרה, היו לי גם 12 מטרות לימוד,
ללמוד 12 כישורים חדשים.
וכשסיימתי עם חד-אופן, פארקור, הליכה על חבל,
קפיצת קביים ותיפוף,
אשתי הציעה שאלמד לסרוג.
(צחוק)
ואהיה כנה, לא ממש התלהבתי מסריגה.
אבל יום אחד, אני יושב מתחת לעץ אקליפטוס בגובה 12 מטר.
שנמצא במרחק ארבעה קילומטרים משביל המעיין הקר בסנטה ברברה.
וחשבתי לעצמי: ״העץ הזה יראה ממש טוב כשהוא מכוסה בחוטים״.
(צחוק)
אז הלכתי הביתה וחיפשתי את זה בגוגל,
מסתבר שזה משהו שאנשים עושים, זה נקרא ״יארנבומבינג״:
עוטפים מבנים ציבוריים בחוטים.
ובנוסף, הכנס השנתי השני של יום היארנבומבינג הבינלאומי
היה במרחק של 82 ימים בלבד.
(צחוק)
אז במשך 82 הימים הבאים, לא משנה איפה הייתי -
(צחוק)
אם הייתי בפגישה הנהלה, בקומת המסחר,
במטוס או בבית החולים,
סרגתי.
לולאה אחת בכל פעם.
ו 82 ימים לאחר מכן,
השלמתי את היארנבומב הראשון שלי.
(מחיאות כפיים)
והתגובות לזה הדהימו אותי.
אז המשכתי...
(צחוק)
עם פרוייקטים גדולים ושאפתניים יותר
שדורשים יותר כישורים הנדסיים.
וב 2014, קבעתי מטרה לעטוף שישה סלעים ענקיים
ביער הלאומי לוס פאדרס בפסגת ההרים.
אבל אם רציתי להצליח בזה, הייתי צריך עזרה.
בשלב הזה, כבר היו לי כמה אלפי עוקבים ברשתות החברתיות.
בתור ״היארנבומבר״.
(צחוק)
והתחלתי לקבל חבילות - המון חבילות
388 תומכים מ 36 מדינות בכל 50 המחוזות.
בסוף, לא עטפתי סלע ענק אחד,
עטפתי 18.
(מחיאות כפיים)
אז המשכתי
עם פרויקטים גדולים ושאפתניים יותר
שידרשו ממני לעבוד עם חומרים חדשים,
כמו פיברגלס, עץ, ומתכות,
שהגיע לשיא בפרוייקט שנמצא כרגע במרכז רפואי, כאן בטוסון,
שבו עטפתי את בית החולים של הילדים.
(מחיאות כפיים)
לאורך הדרך, הפסקתי לסרוג.
אף פעם לא באמת אהבתי את זה.
(צחוק)
אבל...
אני אוהב קרושה (מסרגה אחת).
(צחוק)
אז התחלתי להכין משבצות סבתא בגודל 18 ס״מ -
בגלל שזה הגודל הסטנדרטי למשבצת סבתא
וחשבתי לאורך הדרך: למה אני מפסיק ב 18 ס״מ?
אני צריך דברים גדולים.
אז התחלתי להכין משבצות סבתא גדולות יותר.
יום אחד, הגעתי הביתה אחרי טיול עסקים,
והייתה לי משבצת סבתא ממש גדולה,
אז נכנסתי לאתר של גינס.
הייתי סקרן מה שיא העולם למשבצת הסבתא הגדולה ביותר.
ומסתבר שאין בכלל קטגוריה בשביל זה.
(צחוק)
אז הגשתי בקשה,
והם דחו אותי.
אז הגשתי ערעור.
והם דחו אותי.
הגשתי שוב ערעור, והם אמרו טוב,
אם תעשה את זה עשרה מטרים על עשרה מטרים, נגדיר קטגוריה חדשה,
ואתה תחזיק בשיא גינס.
אז, במשך השנתיים הבאות,
שבעה חודשים, 17 ימים,
לולאה אחת בכל פעם,
סוך כל סוף הגעתי ליותר מחצי מליון לולאות,
ששילבו יותר מ 50 ק״מ של חוט,
ועכשיו אני מחזיק שיא הגינס הרשמי
עבור משבצת הסבתא הסרוגה הגדולה בעולם.
(מחיאות כפיים) (קולות עידוד)
לאורך הדרך, קיבלתי המון תשומת לב בגלל ההרפתקאות שלי.
כיכבתי במגזין ניוזוויק,
חדשות אריק, שזה סוג של תנ״ך לאומנים.
אבל זה מה שאני רוצה שתבינו כשאתם שומעים על הדברים האלה:
אני עדיין התלמיד הבינוני,
אני עדיין הילד שלא יכול לשבת במקום
או להתרכז ליותר מחמש או עשר דקות בכל פעם.
ואני עדיין אדם בלי שום כישרון, יכולת, או מיומנות מיוחדת.
כל מה שאני עושה, זה לקחת פרויקטים שאפתניים וגדולים
שנראה שאנשים מתפעלים מהם,
מפרק אותם לצורה הכי בסיסית שלהם
ואז אני פשוט עושה שיפורים זעירים לאורך הדרך
שישפרו את הסיכויים שלי להשגתם.
והסיבה שאני בכלל מעביר את ההרצאה הזו היא
כי אני מקווה לעורר השראה בחלק מכם
לשלוף חלק מהחלומות השאפתניים שיש לכם
ממדף הספרים
ולהתחיל לרדוף אחריהם על ידי הוספת שיפורים זעירים לשגרה שלכם.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)