Mitt tal handlar om socker och cancer.
Jag blev intresserad av socker när jag gick i college.
Inte det här sockret.
Utan sockret som våra biologiprofessorer lärde oss om
som beläggning på våra celler.
Kanske visste ni inte att era celler är täckta med socker.
Det visste inte jag heller,
tills jag tog dessa kurser på college,
men på den tiden -
och detta var på, låt oss bara kalla det 1980-talet -
folk visste inte mycket om varför kroppens celler är belagda med socker.
När jag grävde i mina anteckningar, märkte jag att jag hade skrivit ner
att sockerlagret på våra celler är som sockerbeläggningen
på en M&M-jordnöt.
Och folk trodde att sockerbeläggningen på våra celler
var som en skyddande hinna
som på något sätt gjorde våra celler starkare eller hårdare.
Men vi vet idag, många årtionden senare,
att det är mycket mer komplicerat än så,
och att sockerarterna på våra celler är faktiskt väldigt komplexa.
Om man kunde krympa sig till ett litet miniatyrflygplan
och flyga utmed cellytorna,
skulle det kanske se ut så här -
med geografiska egenskaper.
Och de komplexa sockerarterna är dessa träd och buskar,
tårpilen som svajar i vinden
och rör sig med vågorna.
När jag började tänka på alla dessa komplexa sockerarter
som ser ut som det här lövverket på våra celler,
blev det ett av de mest intressanta problem som jag stött på
som biolog, och även som kemist.
Och nu tenderar vi att tänka på sockerarterna
som befolkar våra cellytor
som ett slags språk.
De har en hel del information lagrad i sina komplexa strukturer.
Men vad är det de försöker tala om för oss?
Jag kan berätta att vi vet en del av informationen
som kommer från dessa sockerarter
och det har redan visat sig att vara oerhört viktigt
inom medicinen.
Till exempel, en sak som kroppens sockerarter talar om för oss
är din blodgrupp.
Dina blodceller, röda blodkroppar är täckta av sockerarter,
och den kemiska strukturen hos dessa sockerarter bestämmer din blodgrupp.
Jag vet till exempel att jag har blodgrupp O.
Hur många här har blodgrupp O?
Räck upp handen.
Den är rätt så vanlig.
Med så få händer i luften är ni antingen inte uppmärksamma
eller känner inte till er blodgrupp, och det är lika dåligt.
(Skratt)
Men för de som har blodgrupp O som jag,
betyder detta att vi har denna kemiska struktur
på ytan av våra blodkroppars:
tre enkla sockerarter kopplas ihop och bildar ett mer komplext socker.
Och det är per definition blodgrupp O.
Så, hur många här har blodgrupp A?
Här.
Det betyder att det finns ett enzym i dina celler
som lägger till ytterligare en byggsten,
den röda sockerarten,
som gör strukturen ännu mer komplex.
Och hur många har blodgrupp B?
Ganska många.
Ni har ett något annorlunda enzym än A-gruppen
som bygger en något annorlunda struktur,
och de av er som har blodgrupp AB
har ärvt det enzymet från mamma, och det andra enzymet från pappa,
och bildar båda strukturerna i ungefär lika stora mängder.
När detta upptäcktes,
någon gång under förra seklet,
möjliggjorde det en av de viktigaste medicinska behandlingarna i världen,
som givetvis är blodtransfusionen.
Genom att känna till blodgruppen
kan vi säkerställa, vid behov av en transfusion,
att även givaren har samma blodgrupp,
så att mottagarens kropp inte stöter på främmande sockerarter,
som den inte känner igen och säkerligen avvisar.
Vad mer vill sockerarterna på cellytan berätta för oss?
De kan kanske tala om att man har cancer.
För några årtionden sedan,
började vi se samband vid analyser av tumörvävnad.
Det typiska scenariot är att man upptäckte en tumör hos patienten,
vävnaden avlägsnades vid en biopsi
och skickades sedan till ett patologlab,
där vävnaden analyserades för att upptäcka kemiska förändringar
som gav onkologen information om den bästa behandlingsplanen.
Och det vi upptäckte i sådana studier
var att sockerarterna ändras
när cellen övergår från att vara frisk cell till sjuk cell.
Sådana samband har setts om och om och om igen.
Men en viktig fråga på detta område har varit: Varför?
Varför bär cancerceller andra sockerarter? Vad innebär det?
Varför händer det och vad kan man göra om det visar sig
vara relaterat till sjukdomsprocessen?
En typ av förändringar som vi studerar
är en ökning i densiteten av ett visst socker
som kallas sialinsyra.
Jag tror att det här kommer att bli en av de viktigaste sockerarterna
i vår tid,
så jag vill uppmuntra alla att bekanta sig med ordet.
Sialinsyra är inte den typ av socker som vi äter.
Det är en annan typ av socker.
Det här är en sorts socker som faktiskt förekommer
i viss mängd på alla celler i kroppen.
Det är faktiskt rätt vanligt på cellytorna.
Men av någon anledning,
kan cancerceller, åtminstone i avancerat sjukdomstillstånd,
uppvisa större mängder av sialinsyra
jämfört med en normal frisk cell.
Varför?
Vad betyder det?
Det vi har lärt oss
är att det måste ha med immunförsvaret att göra.
Låt mig berätta lite om vikten av vårt immunförsvar
när det gäller cancer.
Och det här tror jag att vi hör ofta i nyheterna idag.
Vi börjar allt mer bli bekanta med termen
"immunterapi mot cancer."
Några av er kanske känner till människor
som drar nytta av dessa nya sätt att behandla cancer.
Det vi vet idag är att våra immunceller,
vita blodkroppar som rör sig i blodcirkulationen,
dagligen skyddar oss från saker som har gått snett,
inklusive cancer.
I den här bilden,
föreställer de små gröna bollarna immuncellerna,
och den stora rosa är en cancercell.
Dessa immunceller vandrar runt och smakar på alla celler i kroppen.
Det är deras jobb.
Och för det mesta smakar cellerna OK.
Men lite då och då, kan en cell smaka illa.
Förhoppningsvis är den en cancercell,
och när immunkropparna känner den dåliga smaken,
inleds ett angrepp som dödar de cellerna.
Detta vet vi.
Vi vet också att om vi kan förstärka den provsmakningen,
och få immuncellerna att ta en större tugga
av en cancercell,
då blir du bättre på att skydda dig från cancer varje dag
och kan kanske också bota cancer.
Nu finns ett par läkemedel ute på marknaden
som används vid behandling av cancerpatienter
och som fungerar precis på detta vis.
De aktiverar immunförsvaret
så att det blir mer kraftfullt
i att skydda kroppen mot cancer.
Ett av dessa läkemedel
kan mycket väl ha räddat president Jimmy Carters liv.
Minns ni att president Carter led av malignt melanom,
som hade spridit sig till hjärnan
och en sådan diagnos åtföljs oftast av siffror
som "månader kvar att leva."
Men han blev behandlad med ett av dessa nya immunstimulerande läkemedel,
och nu verkar hans melanom vara på bättringsvägen,
vilket är strålande,
med tanke på situationen för bara några år sedan.
Det är faktiskt så anmärkningsvärt
att det förekommer kommentarer som den här:
"Cancer står inför ett penicillingenombrott" säger vissa,
om de här nya immunterapiläkemedlen.
Det är ett vågat påstående om en sjukdom
som vi länge har kämpat emot,
en kamp vi för det mesta har förlorat.
Så det här är mycket spännande.
Men vad har det med sockerarter att göra?
Jag ska berätta för er vad vi har lärt oss.
När en immuncell gosar med en cancercell för att smaka på den,
letar den efter tecken på sjukdom,
och om den hittar sådana tecken
aktiveras cellen och inleder en missilattack som dödar cellen.
Men om cancercellen har en tjockt lager av sockerarten sialinsyra runt sig,
ja, då smakar den ganska gott.
Det finns ett protein på immuncellens yta som fångar upp sialinsyran,
och om detta protein hamnar i synapsen
mellan immuncellen och cancercellen
bedövar det immuncellen.
Sialinsyran säger till immuncellen:
"Den här cellen är ofarlig, det finns inget att hitta här, gå vidare.
Leta någon annanstans"
Med andra ord,
så länge kroppens celler är utrustade med en kappa av sialinsyra,
ser de helt fantastiska ut, eller hur?
Det är fantastiskt.
Och vad händer om man avlägsnar kappan
och tar bort sockret?
Då kan immunförsvaret
kanske se cancercellen för vad den egentligen är:
något som ska förstöras.
Och det är just det vi gör på mitt labb.
Vi utvecklar nya läkemedel
som i princip är ett slags gräsklippare för cellytor -
molekyler som tar sig långt ner till cancercellens yta
och klipper bort dess sialinsyra,
så att immunförsvaret kan nå sin fulla potential
och eliminera cancercellerna i kroppen.
Som avslutning,
låt mig bara påminna er igen:
våra celler är täckta av sockerarter.
Sockerarterna talar om för de omgivande cellerna
om cellen är god eller ond.
Och detta är viktigt,
eftersom kroppens immunförsvar lämnar de goda cellerna ifred.
Annars skulle vi drabbas av autoimmuna sjukdomar.
Men då och då får cancern förmågan
att uppvisa de nya sockerarterna.
Och nu när vi förstår
hur dessa sockerarter trollbinder immunförsvaret,
kan vi utveckla nya mediciner som får immuncellerna att vakna upp
och säger till dem, "strunta i sockret, gå på cellen istället
och mumsa i dig gott på bekostnad av cancern".
Tack.
(Applåder)