Tai pranešimas apie cukrų ir vėžį.
Aš susidomėjau cukrumi, kai mokiausi koledže.
Ne tokia cukraus rūšimi.
O cukrumi, apie kurį biologijos profesoriai mums dėstė
mūsų ląstelių apdangalo kontekste.
Galbūt jūs nežinojote, kad jūsų ląstelės yra apsigaubę cukrumi.
Aš to taip pat nežinojau,
kol nepradėjau mokytis šių kursų koledže,
tačiau tuo metu –
Ir tai buvo, pavadinkime 1980-aisiais –
žmonės nežinojo, kodėl
ląstelės yra dengtos
cukrumi.
Ir tuomet aš pasikapsčiau savo užrašuose, pastebėjau, kad buvau pasižymėjusi,
jog cukraus apdangalas ant mūsų ląstelių yra kaip cukraus apdangalas
ant žemės riešutų M&M.
O žmonės manė, kad cukraus apdangalas ant mūsų ląstelių
yra tarsi apsauginis sluoksnis,
kuris kažkokiu būdu padaro mūsų ląsteles stipresnėmis ar kietesnėmis.
Tačiau po keleto dešimtmečių, pastebėta,
kad situacija ne tokia paprasta,
ir kad cukraus sluoksnis ant ląstelių yra kur kas sudėtingesnis.
Jeigu galėtumėte sumažinti save iki miniatiūrinio lėktuvo
ir skrieti palei savo ląstelių paviršių,
vaizdas turėtų būti panašus į tai –
su geografinėmis ypatybėmis.
Tarkime, sudėtingos cukraus struktūros yra šie medžiai ir krūmai –
verkiantys gluosniai, kurie linguoja vėjyje
ir juda drauge su bangomis.
Tuomet aš ėmiau mąstyti apie visus sudėtingus cukrus,
kurie yra tarsi ši medžių lapija ant mūsų ląstelių,
tai tapo vienas įdomiausių galvosūkių su kokiais buvau susidūrusi
kaip biologė ir taip pat kaip chemikė.
Taigi dabar mes linkę manyti, jog šie cukrūs,
kurie įsikurdina ant mūsų ląstelių paviršiaus,
yra kalba.
Jų sudėtingose struktūrose slypi daugybė informacijos.
Tačiau ką jie bando mums pasakyti?
Galiu atskleisti, jog mes suprantame dalį informacijos
kurią gauname iš cukraus struktūrų,
bei kuri, kaip paaiškėjo, yra nepaprastai svarbi
medicinos pasaulyje.
Pavyzdžiui, vienas iš dalykų, kurį jūsų cukrūs mums pasako
yra jūsų kraujo grupė.
Taigi, jūsų kraujo ląstelės,
jūsų raudonieji kraujo kūneliai,
yra padengtos cukrumi,
cheminė šių ląstelių cukrų struktūra nusako jūsų kraujo grupę.
Taigi, pavyzdžiui, aš žinau jog mano kraujo grupė yra O.
Kiek žmonių čia taip pat yra O kraujo grupės?
Pakelkite rankas.
Pakankamai dažna grupė,
taigi kai tiek mažai rankų pakyla, arba jūs nesiklausote
arba nežinote savo kraujo grupės, abu variantai yra blogi.
(Juokas.)
Tačiau tiems, kurie kaip ir aš yra O kraujo grupės,
mūsų kraujo ląstelės turi štai tokią cheminę struktūrą
ant savo paviršiaus:
trys nesudėtingi cukrūs sujungti drauge, sudarantys vieną sudėtingesnį cukrų.
Ir tai pagal apibrėžimą yra O grupė.
O kiek čia esančių yra turi A kraujo grupę?
Štai čia.
Tai reiškia, kad jūs savo ląstelėse turite fermentą
kuris prideda dar vieną statybinį bloką,
tą raudoną cukrų,
kuris formuoja dar
sudėtingesnę struktūrą.
O kiek iš jūsų turi B grupę?
Daugokai.
Jūs turite kiek kitokį fermentą nei A grupė,
jūsų ląstelės turi kitokią struktūrą,
o tie, kurių grupė yra AB
turi fermentą iš savo motinos, o kitą fermentą – iš savo tėvo,
todėl jūs turite abi šias cukrų struktūras gana lygiomis proporcijomis.
Kai tai buvo išsiaiškinta,
tiesa, jau praėjusiame amžiuje,
tai leido daryti vieną iš reikšmingiausių medicininių procedūrų pasaulyje,
kuri, žinoma, yra kraujo perpylimas.
Žinant, kokia yra jūsų kraujo grupė,
galime užtikrinti, jei jums
prireiks kraujo perpylimo,
kad jūsų donoras turi tą pačią kraujo grupę
bei, kad jūsų kūnas neaptiktų svetimų cukraus stuktūrų,
kurios jam nepatiktų ir kurias jis tikrai atmestų.
Ką dar cukrūs ant jūsų ląstelių paviršiaus gali mums papasakoti?
Na, tie cukrūs gali pasakyti, kad jūs galbūt turite vėžį.
Taigi, prieš keletą dešimtmečių
analizuojant auglio audinį ėmė rastis koreliacijos.
Tipinis scenarijus būtų buvęs – pacientui aptinkamas auglys,
tuomet audinys būtų pašalinamas biopsijos būdu
ir siunčiamas į patologijos laboratoriją,
kur audinys analizuojamas ieškant cheminių pakitimų
kurie galimai suteiktų informacijos onkologams apie tinkamiausią gydymo kursą.
Ir dėka tokių tyrimų buvo atrasta
kad šie cukrūs pakinta,
kai lastelė transformuojasi iš sveikos į sergančią.
Ir šios koreliacijos buvo sutinkamos vėl, ir vėl, ir vėl.
Tačiau klausimas visuomet išliko tas pats: kodėl?
Kodel auglių audiniai turi kitokias cukrų struktūras?
Kuo tai svarbu?
Kodėl taip nutinka, ką mes galime dėl to padaryti, jei paaiškėtų,
kad tai yra susiję su ligos procesu?
Taigi, vienas iš pakitimų, kurį mes studijavome,
yra padidėjęs tankumas vieno iš konkrečių cukrų,
kuris vadinamas sialo rūgštimi.
Ir aš manau, kad tai bus vienas svarbiausių cukrų
mūsų istorijoje,
taigi aš paskatinčiau visus įsiminti šį pavadinimą.
Sialo rūgštis nėra tokio tipo cukrus, kokį mes valgome.
Tai yra kitokie cukrūs.
Tai tokio tipo struktūra, kuri iš tiesų randama
tam tikrais lygmenimis ant visų mūsų kūno ląstelių.
Tai pakankamai dažnas cukrus ant jūsų ląstelių.
Dėl tam tikrų priežasčių
vėžio ląstelės, bent jau sėkmingai progresuojančios ligos,
yra linkusios turėti daugiau sialo rūgšties
nei normalios, sveikos ląstelės.
Kodėl?
Ką tai reiškia?
Mes sužinojome,
kad minėtas reiškinys yra susijęs su mūsų imunine sistema.
Taigi leiskite jums papasakoti apie imuninės sistemos svarbą
vėžiui.
Manau, kad apie tai šiais laikais yra daug kalbama.
Žmonės tampa vis labiau pažįstami su terminu
„vėžio imunoterapija.“
O kai kurie iš jūsų gal pažįstate žmonių,
kurie sveiksta dėl šių labai naujų vėžio gydymo metodų.
Mes šiandien žinome, kad jūsų imuninės ląstelės,
kitaip vadinamos baltaisiais kraujo kūnėliais, kursuojančios
jūsų kraujo sistemoje,
kasdien jus saugo nuo blogų dalykų –
įskaitant vėžį.
Šiame paveikslėlyje,
tie maži žali kamuoliai yra jūsų imuninės ląstelės,
o ta didelė rožinė ląstelė yra vėžio ląstelė.
Ir šios imuninės ląstelės keliaudamos po visą jūsų kūna ragauja visų ląstelių.
Toks yra jų darbas.
Ir dažniausiai ląstelių skonis būna OK.
Tačiau kartais ląstelė gali būti neskani.
Geriausiu atveju, jos aptinka vėžio ląstelę,
tuomet imuninės ląstelės pajaučia blogą skonį,
sukelia streiką ir sunaikina blogas ląsteles.
Taigi, mes tai žinome.
Mes taip pat žinome, kad jei jūs sugebėsite paskatinti tą „ragavimą“,
jei jums pavyks paskatinti savo imunines ląsteles atsikąsti didelį kąsnį
tos vėžio ląstelės,
tapsite kiekvieną dieną vis labiau įgudusiu apsaugoti save nuo vėžio
bei, galbūt, netgi išgyti nuo vėžio.
Šiuo metu yra pora vaistų rūšių rinkoje,
kuriais pacientai buvo gydomi
ir kurie veikia būtent taip, kaip minėtas procesas.
Jie suaktyvina imuninę sistemą
kuri tuomet gali
būti energingesne
apsaugant mus nuo vėžio.
Iš tiesų, vieni iš tų vaistų
galimai išgelbėjo prezidento Džimio Karterio gyvybę.
Ar pamenate, kad prezidentas Karteris sirgo piktybinė melanoma,
kuri buvo metastazavusi į jo smegenis
ir tokia diagnozė dažniausiai yra palydima tokių skaičių
kaip „gyventi liko keli mėnesiai.“
Tačiau jis buvo gydomas vienais iš imuninę sistemą stimuliuojančių vaistų,
ir dabar jo melanoma yra remisijoje,
kas yra įspūdinga.
turint galvoje situaciją, kurią turėjome prieš keletą metų.
Išties, tai taip įspūdinga,
kad provokuojantis teiginys:
„Vėžys išgyvena penicilino
momentą,“ kurį žmonės vis mini,
su šiais naujais
imunoterapiniais vaistais.
Turiu galvoje, tai neįtikėtinai
drąsus teiginys apie ligą
su kuria kovojame daug laiko
ir dažniausiai pralaimime kovą.
Tai labai jaudina.
Taigi, ką visa tai turi bendro su cukrumi?
Dabar papasakosiu, ką mes supratome.
Kai imuninė ląstelė prisiglaudžia prie vėžio ląstelės, kad jos paragautų,
ji ieško ligos požymių,
ir jei ji juos randa,
ji aktyvuojasi ir paleidžia raketą vėžio ląstelei sunaikinti.
Tačiau jei vėžio ląstelė turi tankų sialo rūgšties mišką,
tuomet vėžio ląstelė tampa imuninei ląstelei skani.
Tuomet baltymas, esantis ant imuninių ląstelių, griebia sialo rūgštį,
ir, jei tas baltymas įsipainioja toje sinapsėje
tarp imuninės ląstelės ir vėžio ląstelės,
tada imuninė ląstelė užmiega.
Sialo rūgštis liepia imuninei ląstelei:
„Ei, šiai ląstelei viskas gerai, nieko čia neaptiksi, judėk toliau.
Ieškok kur nors kitur.“
Kitais žodžiais tariant,
kol mūsų ląstelės dėvės storą sialo rūgšties sluoksnį,
jos atrodo šauniai, tiesa?
Tai nuostabu.
Kas nutiktų, jei galėtumėte tą apvalkalą nurengti
ir nuimti tą cukrų?
Tuomet jūsų imuninė sistema
mokėtų atpažinti vėžio ląsteles,
kaip tai, ką dera sunaikinti.
Tai štai ką mes veikiame mano laboratorijoje.
Mes kuriame naujus vaistus,
kurie iš esmės yra ląstelių paviršiaus „žoliapjovės“ –
molekulės, kurios patenka ant vėžinių ląstelių paviršiaus
ir tiesiog pašalina sialo rūgšties struktūras,
kad imuninė sistema galėtų panaudoti visą savo potencialą
šalinant vėžio ląsteles iš mūsų organizmo.
Taigi, pabaigai,
leiskite jums vėl priminti:
jūsų ląstelės yra padengtos cukrumis.
Cukrūs aplink vieną ląstelę kitoms ląstelėms nusako,
ar ji yra gera, ar bloga.
Tai yra svarbu,
nes imuninei sistemai reikia palikti gerąsias ląsteles ramybėje.
Antraip sirgtume autoimuninėmis ligomis.
Tačiau, karts nuo karto, augliai įgauna galios
prisidengti šiuo nauju cukrumi.
Tačiau kai jau suprantame,
kaip tie cukrūs hipnotizuoja imuninę sistemą,
mes galime sukurti naujus vaistus, kurie prikeltu imunines ląsteles,
pasakyti joms „ignoruokite cukrus, suvalgykite ląstelę,
paskanaukite to vėžio.“
Ačiū.
(Plojimai.)