הלכתי על ההר שלי יום אחד,
והרגשתי ביער ממש בבית.
והייתי כל כך אסירת תודה אליו
שהראה לי שיערות בנויים על יחסים
שיוצרים רשתות,
כמו רשתות הנהרות היפים שלנו.
וחשבתי,
"וואו, יערות הם ממש כמו משפחות אנושיות."
והוקסמתי מהיופי של הרעיון הזה
שנפלתי והתרסקתי על האדמה,
ופגעתי עם הראש בגדם החדש הזה.
וכל כך התרגזתי!
אז, כל כך הצטערתי
מפני שמשפחה שלמה של עצים נכרתה.
העניין הוא, במקום ממנו אני באה במערב קנדה,
יש קרחות כמו זו החבויות בכל מקום.
וזה לא היה עד שגוגל ארץ התחילו לשלוח תמונות,
כמו זו,
שהבנו שכל העולם
קינח את אפו על היערות העתיקים שלנו.
ידעתם
שכריתת יערות כמו זו מסביב לעולם
גורמת ליותר פליטת גזי חממה
מכל הרכבות, המטוסים והמכוניות יחד?
כן, אני ממש מעוצבנת מזה,
אבל אני גם מלאת תקווה
מפני שגם גיליתי במחקר שלי
שרשתות של יערות מאורגנות
באותה דרך כמו רשתות הניורונים שלנו
והרשתות החברתיות שלנו.
ואני מאמינה שאם נוכל ללמוד לשלב את אלה לשלם
שאנחנו יכולים לשנות את התהליך המסוכן הזה של התחממות גלובלית
מפני שאני מאמינה שאנחנו מחווטים לריפוי.
אז, הנה המדע:
הרשת הכי עתיקה מאלה
היא רשת פיטריות תת קרקעית, או רשת פטריות.
והיא התפתחה לפני יותר ממיליארד שנים
כדי לאפשר לאורגניזמים לנדוד מהאוקיינוס לאדמה.
ובסופו של דבר, הם התחברו עם צמחים
בסימביוזה הזו.
וזה איפשר לצמחים לעשות פוטוסינטזה,
למשוך CO2, שהוא גז החממה הגדול ביותר שלנו,
מהאטמוספירה ולשחרר חמצן,
שאיפשר לנו לנשום
ולמעשה איפשר לאנשים להתפתח בסופו של דבר.
עכשיו, אנחנו קוראים לסימביוזה הזו מייקורהיזה,
מייקו לפיטריות, רהיזה לשורש.
אז, הפטריות והשורשים מתחברים,
והם סוחרים לתועלות הדדיות.
עכשיו, כל העצים בכל היערות בכל רחבי העולם
תלויים במיקורהיזה הזו להשרדות שלהם.
הם לא יכולים לחיות בלעדיהם.
והדרך בה זה עובד
היא שזרע נופל על קרקעית היער,
הוא נובט,
הוא שולח שורש לתוך הקרקע,
והוא מתחיל לשלוח אותות כימיים
לפטריות לגדול לכיוון השורש.
והפטריות מתקשרות חזרה
עם אותות משלהן,
והן אומרות לשורש,
"אתה צריך לגדול לכיווני ולהתפצל ולהתרכך."
וכך על ידי התקשורת הזו,
הם צומחים יחד בסימביוזה קסומה.
והדרך בה הסימביוזה עובדת,
היא שהצמח לוקח את הפחמן שהרוויח בעבודה קשה מפוטוסינטזה
ומביא אותו לפטריה
מפני שהפטריה לא יכולה לעשות פוטוסינטזה.
והפטריה לוקחת חומרים מזינים ומים שהיא אוספת בקרקע,
לשם שורשי הצמח לא יכולים לגדול,
והם נותנות את זה לצמח.
וכך שנייהם מרוויחים משיתוף הפעולה.
עכשיו, כשהפטריה גדלה דרך הקרקע,
היא מתחילה לחבר בין צמחים
ובין עצים
עד שכל היער מחובר יחד.
האם ידעתם שעץ יחיד
יכול להיות מחובר לעד מאות עצים אחרים
למרחק שהעין יכולה לראות?
וכשאתם הולכים דרך היער,
מה שאתם רואים, העצים, השורשים, הפטריות,
הם רק קצה הקרחון.
מתחת לצעד יחיד,
יש 540 קילומטר של תאי פטריות
ערומים מקצה לקצה מזיזים דברים.
ואם הייתם יכולים להביט למטה לתוך האדמה,
זה היה כמו כביש מהיר ענק
בו מכוניות נוסעות לכל מקום.
עכשיו, כל הרשתות עשויות מצמתים וקישורים.
ביערות, הצמתים האלה יהיו עצים
והקישורים יהיו פטריות.
זה קצת דומה לרשת הפיייסבוק שלכם,
שם צמתים יהיו חברים
וקישורים יהיו חברויות.
עכשיו, אנחנו יודעים שכמה מהצמתים האלה,
או החברים,
עסוקים יותר מאחרים,
כמו החבר שתמיד שולח הודעות קבוצתיות.
ובכן, זה אותו הדבר ביערות,
והצמתים האלה ביערות,
אנחנו יכולים לקרוא להם מרכזים,
הם העצים הגדולים ביערות
עם שורשים שהולכים לכל מקום.
עכשיו, אנחנו גם למדנו
שהמערכת מאורגנת סביב המרכזים האלה,
העצים העתיקים האלה,
אז ביערות, שם ההתחדשות מתרחשת.
ברשת הפייסבוק שלכם,
ככה אולי מסיבות מתארגנות,
סביב המרכז הזה שתמיד שולח הודעות קבוצתיות.
אנחנו קוראים למרכזים האלה ביערות עצי אם;
הם העצים הגדולים העתיקים ביער.
והם מתקנים את הפחמן בעלים שלהם,
והם שולחים את זה למטה דרך הגזעים הענקיים שלהם
ולתוך הרשתות סביבם
שמקושרות לכל העצים האחרים
ולנבטים, הצעירים,
והם מתחילים לשלוח את הפחמן הזה לכל מקום.
ככל שהצעירים יותר לחוצים,
אולי מבצורת או צל,
עץ האם שולח להם יותר.
זה דומה למשפחה שלכם,
שם אם אתם לחוצים,
אמא ואבא מגיעים ועוזרים לכם קצת יותר, נכון?
ובכן, זה אותו הדבר ביערות.
הדבר הנוסף שגילינו לאחרונה
הוא שעצי אם ישלחו עם עדיפות
יותר אותות לילדים שלהם, לילדים שלה.
ואז, בדרך זו היא עוזרת להם להצליח,
ואז הם שורדים יותר,
והם יכולים להעביר את הגנים שלהם לדורות עתידיים.
אז, איך שכך בחירה טבעית עובדת.
עכשיו, הדרך בה יערות מאורגנים
הופכת אותם גם לגמישים וגם לפגיעים.
הם גמישים משום שיש הרבה עצי אם,
ויש הרבה מיני פטריות שמחברים אותם.
והרשת הזו באמת קשה לשבירה.
זה די קשיח.
אבל כמובן,
אנחנו האנשים מצאנו איך לעשות את זה.
ומה שאנחנו עושים זה להוריד את עצי האם.
ואולי לכרות אחד לא ממש ישנה
אבל כשמורידים יותר ויותר
ויוצרים קרחות ויותר ויותר
זה יכול לגרום למערכת לקרוס וליפול,
כמו לבני דומינו.
ואנחנו יכולים לעבור נקודות שיווי משקל
ולגרום למוות נוסף ביער ויותר התחממות גלובלית,
ואנחנו עושים את זה.
אז מה שאנחנו עושים,
הבחירות שאנחנו עושים,
יכולות להוביל לבריאות עולמית או חולי עולמי.
יש לנו בחירה.
ואני עומדת להשאיר אתכם עם ארבעה רעיונות
שאני חושבת ששווים הפצה.
הראשון:
לאהוב את היער.
אתם צריכים ללכת לבלות בו.
לכו להיות ביער, התחברו איתו.
ואז תלחמו קשה כדי להגן עליו.
שנית:
למדו איך הם עובדים.
למדו איך הרשתות האלו מחברות דברים יחד
ביערות מאורגנים.
וכדי לעשות את זה,
אתם חייבים לצאת לשם ולקחת סיכונים, לעשות טעויות.
שלישית:
הגנו על היערות.
הם צריכים שתעשו את זה
מפני שהם לא יכולים לעשות את זה בעצמם.
הם תקועים בנקודה אחת.
הם לא יכולים לברוח מהאנשים,
והם לא יכולים לברוח מההתחממות הגלובלית.
הם צריכים אתכם.
ולבסוף,
והכי חשוב,
השתמשו ברשתות הניורוניות והחברתיות
המאוד חכמות ומבריקות שלכם כדי ליצור מסרים מדהימים,
והפיצו את הידע ששווה להציל יערות
מפני שאתם שווים הצלה,
ואני מאמינה שיחד
אנחנו כולנו מחווטים להבראה.