Megvádoltak valamivel, amit nem követtél el.
Az ártatlanságod lehetetlen bebizonyítani.
Ha ennek ellenére kitartasz amellett, hogy ártatlan vagy,
bűnösnek nyilvánítanak, és kivégeznek,
de ha vallomást teszel, bocsánatot kérsz, és megvádolsz valaki mást,
szabadon engednek.
Mit tennél? Hamisan tanúskodnál, vagy vállalnád a nyilvános akasztást?
Azoknak, akiket a massachusettsi Salem nevű falucskában
1692 februárja és 1693 márciusa között
boszorkánysággal vádoltak, ezt a döntést kellett meghozniuk.
A természetfölötti erőktől való paranoiás félelem
és a rosszul értelmezett vallási buzgalom áldozatai voltak ők,
valamint egy olyan igazságszolgáltatásé,
mely többre értékelte a bűnbánatot az igazságnál.
1626-ban Salemet angol protestáns puritánok népesítették be.
A salemiek szigorú szabályok szerint, zárkózottan éltek.
Mindennaposak voltak az indián szomszédokkal
és a francia telepesekkel vívott csaták.
Az emberek rettegtek az éhezéstől és a betegségektől.
A település lakóinak így egymással is feszült volt a viszonya.
A helyzeten csak rontott, hogy 1692 tele különösen hideg volt.
Azon a télen egy unokatestvérpár,
a kilencéves Betty Parris és a 11 éves Abigail Williams
furcsán kezdett viselkedni.
Az orvos ugyan nem talált betegségre utaló jelet,
de megállapította, hogy a lányokat "megszállta az ördög".
A puritánok szerint a Sátán
földi ügynökei, a boszorkányok segítségével
rontást hoz a természetre, ördögi jelenségeket idéz elő,
és megkínozza a gyermekeket.
Ahogy a hírek terjedtek, úgy szaporodott az esetek száma a faluban.
A leírások 12 olyan "megszállt" leányról szólnak, akik furcsa pózokat vettek fel,
rohamaik voltak, és azt állították, hogy a bőrük bizsereg.
Négyen közülük három helyi asszonyt vádoltak meg azzal, hogy kínozzák őket.
Valamilyen szempontból mindhárman kilógtak a közösségből.
Február 29-én a hatóságok letartóztatták Sarah Goodot,
egy szegény várandós asszonyt, aki egy kislányt nevelt,
Sarah Osbourne-t, aki hosszú ideje nem járt már templomba,
és egy vádlója családjával állt perben,
valamint egy rabszolganőt, Titubát, aki Betty Parriséknél dolgozott.
Neki csak a keresztnevét ismerjük.
Tituba kezdetben tagadta, hogy bántotta volna a lányokat,
később azonban bevallotta, hogy az ördög parancsára boszorkányságot űzött,
és azt állította, hogy Good és Osbourne kényszerítették erre.
Osbourne és Good azonban továbbra is kitartottak amellett, hogy ártatlanok.
Osbourne meghalt a börtönben, Good ellen pedig saját férje vallott a bíróság előtt.
Kijelentette, hogy a felesége boszorkány, vagy hamarosan az lesz.
Good négyéves kislányát szintén börtönbe zárták,
és végül ő is az édesanyja ellen vallott.
Időközben Good a börtönben megszülte gyermekét.
A baba meghalt, Goodot elítélték, és nem sokkal később felakasztották.
Titubát májusig őrizetben tartották, majd elengedték.
Ez a három áldozat azonban csak a kezdet volt.
Ahogy egyre több embert vádoltak meg,
Titubához hasonlóan mások is hamis vallomást tettek, hogy magukat mentsék.
A hatóságok többször is felszólítottak egy boszorkánysággal vádolt asszonyt,
hogy ha nem vallja meg a bűneit, felakasztják; ha igen, elengedik.
Nem különösebben voltak érdekeltek abban, hogy az eseteket alaposan kivizsgálják.
Az egyház tanításaival összhangban szívesebben vették,
ha a vádlott mindent bevall,
bocsánatért esd, és megígéri, hogy többé nem cimborál az ördöggel.
A bíróság bárminemű kétes bizonyítékot elfogadott,
köztük azt, amit úgy neveztek, "a szellemek vallomása".
Ilyenkor a lányok transzba estek, láthatatlan szellemek költöztek beléjük.
A helyzetet tovább bonyolította az a tény, hogy a pereken részt vevő esküdtek közül
sokan rokonságban álltak a vádlókkal, így nem tudták megőrizni pártatlanságukat.
Az olyan bírák, mint Nathanial Salonstall,
akik szót emeltek az igazságtalanság ellen, szintén gyanúba keveredtek.
1693 tavaszára több mint 100 embert börtönöztek be,
14 nőt és 6 férfit pedig ki is végeztek.
Akkorra a vádaskodás már átlépte Salem határait,
és átterjedt a szomszédos közösségekre – befolyásos személyeket is perbe fogtak.
Mikor magának Massachusetts kormányzójának feleségét helyezték vád alá,
a kormányzó felfüggesztette a pereket.
Az ítéleteket felülbírálták, a foglyokat szabadon bocsátották,
nem volt több letartóztatás.
Néhányan úgy gondolják, hogy a lányok látomásait gomba
vagy agyi ödéma okozhatta,
de a tünetek valódi oka ismeretlen.
Azt viszont biztosan tudjuk, hogy felnőttek
megalapozott bizonyítékként fogadtak el vad gyermeki vádakat.
A salemi boszorkányperek ma is intő példái annak,
milyen veszélyeket rejt a nyájszellem, a bűnbakkeresés,
és milyen ereje van attól való félelmünknek,
hogy érzékeink megcsalhatnak minket.