У червні 1998-го року
Торі Мерден МакКлур вирушила з Неґс Геду, Північної Кароліни, у Францію.
Ось її човен - "Американська перлина".
Він завдовжки 7 метрів і тільки 1,8 метрів завширшки
в найширшому місці.
Палуба була завбільшки з вантажну платформу пікапу Форд Ф-150.
Торі з друзями збудувала човен вручну,
він важив близько 816,5 кг.
Вона планувала подолати на ньому самотужки
Атлантичний океан --
без двигуна, без вітрила --
зробити те, що жодна жінка, і жоден американець не робив раніше.
Таким був її маршрут:
понад 5,794 км через північ відкритого Атлантичного океану.
Торі працювала менеджером проектів
у Луїсвіллі, штаті Кентуккі,
своєму рідному місті,
але її справжньою пристрастю були дослідницькі подорожі.
Це не була її перша велика експедиція.
Ще раніше вона стала першою жінкою, що дійшла на лижах до Південного полюсу.
Вона була досвідченою весляркою в коледжі,
навіть змагалася за місце в Олімпійській збірній США 1992 року,
але це .. це була зовсім інша річ.
(Відео) (Музика) Торі Мерден МакКлур: Привіт. Сьогодні неділя, 5 травня.
9 година за місцевим часом.
Така година зараз в Кентуккі.
Дон Лендс: Торі зняла ці відео, коли веслувала.
Це її 21-й день у морі.
На цьому етапі вона подолала понад 1,609 км,
не мала радіозв'язку впродовж більш ніж двох тижнів
після шторму, що вивів із ладу всі системи передачі інформації,
тільки після п'яти днів у морі.
Здебільшого всі дні виглядали ось так.
На цьому етапі, вона зробила понад 200,000 помахів веслами,
переборюючи течію і вітер.
Іноді за день вона пропливала всього лише 4,5 м.
Так.
І хоч якими невдалими були ці дні,
інші були ось такими.
(Відео) ТММ: Я хочу показати вам своїх маленьких друзів.
ДЛ: Вона бачила риб, дельфінів,
китів, акул,
і навіть кількох морських черепах.
Після двох тижнів без контакту з людьми,
Торі змогла зв'язатися із місцевим вантажним судном
за допомогою УКХ-радіозв'язку.
(Відео) ТММ: Хлопці, маєте прогноз погоди, прийом?
Чоловік: Прямуємо до області низького тиску,
що знаходиться перед вами, але вона переміщується;
ви, очевидно, пливете на північний схід,
а позаду нас є область високого тиску,
що теж рухатиметься
на схід-північ-схід.
ДММ: Добре, дякую.
ДЛ: У ту хвилину вона дуже радіє, що розмовляє з іншою людиною.
(Відео) ТММ: Отже, прогноз погоди каже, що нічого поганого
не має трапитись.
ДЛ: Але прогноз погоди не сказав їй,
що вона веслує просто в обійми урагану Даніель,
в час найгіршого сезону ураганів на півночі Атлантичного океану.
(Відео) ТММ: Щойно розтягнула щиколотку.
Зі сходу віє дуже сильний вітер.
Він дме звідусіль.
Він дме!
Після 12-ти днів шторму,
я маю веслувати чотири години
крізь вітер, що не стихає.
Я зараз не дуже радію.
Як сьогодні зранку я була щаслива,
так зараз я нещаслива, тож...
ДЛ: Після майже трьох місяців у морі,
вона пропливла понад 4,828 км.
Вона подолала дві третини шляху,
але під час шторму, хвилі були завбільшки з семиповерховий будинок.
Її човен постійно перевертався.
Часом він перевертався через ніс, перекидаючи її з переду до заду,
і веслувати було неможливо.
(Відео) ТММ: 6:30 ранку.
Я в чомусь великому, поганому і огидному.
Два перекидання.
Під час останнього я відірвала зверху дошку, зачіпивши її спиною.
Тепер човен перевернувся шість разів.
Останнього разу він перевернувся через ніс.
У мене з собою радіомаяк.
Я б надіслала сигнал лиха,
але, відверто кажучи, я не думаю, що їм вдалось би знайти цей маленький човен.
Зараз він вже так глибоко під водою,
достатньо видніється тільки каюта.
Зараз приблизно десята година ранку.
Я вже й не знаю, скільки разів перекинулась.
Човен перевертається десь кожні 15 хвилин.
Гадаю, я зламала ліву руку.
Хвилі
рвуть човен на шматки.
Я весь час молюся, бо
не впевнена, чи протримаюсь.
ДЛ: Торі відправила сигнал лиха
і була врятована контейнерним судном, що проходило повз.
Через два місяці вони знайшли її покинутий, віднесений течією човен біля Франції.
Я прочитала про це в газеті.
1998-го я була старшокласницею і жила в Луїсвіллі, штаті Кентуккі.
Зараз я живу в Нью-Йорку. І пишу пісні.
Її сміливий вчинок засів у мене в голові, і я адаптую її історію
в мюзикл, що має назву "Row".
Коли Торі повернулася додому,
вона почувалась розчарованою,
у неї не було грошей.
Їй було важко повернутись
до нормального життя.
У цьому фрагменті вона сидить вдома.
Дзвонить телефон, телефонують її друзі,
але вона не знає, як з ними говорити.
Вона співає цю пісню. Вона має назву "Любе серце".
(Гітара)
У снах
я переносилась
в чудові місця,
де ніколи не була.
Я бачила Гібралтар,
і зірки Кентуккі,
що палали в місячному сяйві,
викликаючи в мене посмішку.
І коли я прокинулась тут,
небо було таке захмарене.
Я пішла на вечірку,
де знайомі мені люди
намагаються мене впізнати
і запитати, де я була,
але я не можу пояснити їм
того, що бачила.
Ох, послухай, любе серце.
Просто послухай уважно,
почни з самого початку.
Ох, послухай, любе серце.
Ти можеш збитися зі шляху,
але не зупиняйся.
Уу-ууу
аа-ааа-аа-ааа-аа-ааа
аа-ааа-аа-ааа
аа-ааа
Коли я була там,
океан тримав мене,
хитав і кидав мене,
легку, як дитину.
Але зараз я така важка,
нічого мене не тішить.
Мої думки, як прибите до берега дерево,
мінливі і дикі.
Ох, послухай, любе серце.
Просто послухай уважно,
почни з самого початку.
Ох, послухай, любе серце.
Ти можеш збитися зі шляху,
але не зупиняйся.
Уу-ууу.
Зрештою, Торі починає знову відчувати ґрунт під ногами.
Вона знову починає бачитися зі своїми друзями.
Зустрічає хлопця і вперше закохується.
Отримує нову роботу в іншого корінного жителя Луїсвілля,
Мухаммеда Алі.
Одного дня, обідаючи зі своїм новим босом,
Торі ділиться новиною про те, що двоє інших жінок
вирушають на човні через Атлантичний океан,
щоб зробити те, що колись намагалась зробити вона - і ледь не загинула.
Алі відповів так, як і можна було від нього сподіватись:
"Ти ж не хочеш прожити все життя
як жінка, що майже переплила океан на човні."
Він мав рацію.
Торі відбудувала "Американську перлину"
і в грудні 1999-го року
вона це зробила.
(Оплески) (Гітара)
Спасибі.
(Оплески)