În iunie 1998,
Tori Murden McClure pleca din Nags Head, Carolina de Nord, spre Franța.
Aceasta e barca ei, „Perla Americană”.
Are o lungime de 7 metri și o lățime maximă
de doar 1,8 metri.
Puntea era de dimensiunea remorcii unei camionete Ford F-150.
Tori și prietenele ei au construit-o cu mâna lor
și cântărea în jur de 800 de kilograme.
Planul ei era să vâslească singură
și să traverseze Oceanul Atlantic.
Fără motor, fără vele.
Ceva ce nicio femeie și niciun american nu a mai făcut până atunci.
Acesta ar fi fost traseul ei:
peste 5.800 km de a lungul părții de nord a Oceanului Atlantic.
Tori lucra ca administrator de proiect
pentru Louisville, Kentucky, orașul ei natal.
Dar adevărata ei pasiune era să exploreze.
Nu era la prima ei mare expediție.
Cu câțiva ani înainte, a fost prima femeie care a schiat până la Polul Sud.
A fost o canotoare recunoscută în timpul facultății,
chiar a concurat pentru un loc în echipa olimpică a SUA din 1992,
dar de data aceasta era altceva.
(Video) (Muzică) Tori Murden McClure: Bună! E duminică, 5 iulie.
Aici e ora 9 dimineața.
Deci la fel ca în Kentucky.
Dawn Landes: Tori a făcut aceste clipuri pe mare.
E a 21-a ei zi pe mare.
În acest punct, făcuse deja peste 1.600 km,
pierduse contactul radio de mai bine de două săptămâni
din cauza unei furtuni care i-a distrus sistemul de comunicare pe rază lungă
după doar cinci zile.
Majoritatea zilelor arătau așa.
În acest punct, deja vâslise de peste 200.000 de ori,
luptându-se cu vântul și curentul.
În unele zile reușea să parcurgă mai puțin de cinci metri.
Da...
și pe cât de frustrante erau zile acelea,
alte zile erau așa:
(Video) TMM: Și vreau să vă arăt micuții mei prieteni.
DL: A văzut pești, delfini,
balene, rechini,
chiar și câteva țestoase marine.
După două săptămâni fără niciun fel de contact uman,
Tori a putut să ia legătura cu o navă de transport
prin radio, pe unde scurte.
(Video) TMM: Băieți, aveți o prognoza meteo?
Bărbat: Mergi direct spre presiune scăzută
care este în fața ta
și, evident, mergi spre nord-est,
iar în spatele nostru e presiune ridicată,
care va veni
tot spre est-nord-est.
TMM: Bun.
DL: E fericită că a reușit să vorbească cu alți oameni, acum.
(Video) TMM: Deci prognoza meteo e că nu se va întâmpla
nimic dramatic în curând.
DL: Dar în prognoza meteo nu spunea
că vâslea direct în calea uraganului Danielle,
în cel mai rău sezon al uraganelor înregistrat în Atlanticul de Nord.
(Video) TMM: Tocmai mi-am luxat glezna.
E vânt foarte puternic dinspre est acum.
Bate vântul.
Suflă tare!
După 12 zile de furtună,
am reușit să vâslesc doar patru ore
fără un vânt puternic.
Nu sunt prea fericită acum.
Pe cât de fericită eram azi dimineață,
pe-atât de tristă sunt acum, deci...
DL: După aproape trei luni pe mare,
a făcut peste 4.800 km.
A făcut deja două treimi din drum,
dar în timpul furtunii, valurile erau cât o clădire cu șapte etaje.
Barca ei se tot răsturna.
Valurile o loveau din nou și din nou,
iar vâslitul a devenit imposibil.
(Video) TMM: E ora 6:30 dimineața.
Sunt în ceva mare, rău și urât.
Două răsturnări.
La ultima răsturnare, am dat cu spatele de cadrul metalic de pe tavan.
M-am răsturnat de vreo șase ori până acum.
Ultima dată mi s-a scufundat vârful bărcii și m-am învârtit.
Am sistemul de semnalizare Argus.
Aș putea anunța că sunt în primejdie,
dar sincer, nu cred că ar putea găsi vreodată barca asta atât de mică.
Sunt mult sub apă acum,
singura parte care se vede cât de cât e cabina.
E în jur de 10 dimineața.
Am pierdut numărul răsturnărilor.
Se pare că se răstoarnă la fiecare 15 minute.
Cred că mi-am rupt brațul stâng.
Valurile
rup barca în bucățele.
Mă rog întruna,
nu sunt sigură că o să trec peste asta cu bine.
DL: Tori a semnalizat că e în primejdie
și a fost salvată de un portcontainer care era în trecere.
I-au găsit barca abandonată, la două luni, în derivă pe lângă Franța.
Am citit despre asta în ziar.
În 1998, eram la liceu în Louisville, Kentucky.
Acum locuiesc în New York. Sunt compozitoare.
Curajul ei mi-a rămas în minte, așa că am adaptat povestea ei
într-un musical numit „Vâslește”.
Când Tori s-a întors acasă,
era demoralizată,
era frântă.
Avea dificultăți în a face tranziția înapoi la civilizație.
În această scenă, ea stă acasă.
Telefonul sună. O caută prietenii,
dar nu știe cum să vorbească cu ei.
Cântă această melodie. Se numește: „Inimă dragă”.
(Chitară)
Când visam,
Mi-am dus trupul
în locuri frumoase
în care nu am mai fost niciodată.
Am văzut Gibraltarul
și stelele din Kentucky
care ardeau la lumina lunii,
făcându-mă să zâmbesc.
Și când m-am trezit aici,
cerul era atât de înnorat.
Am mers la o petrecere
unde oamenii pe care îi știu
încearcă din greu să mă cunoască
și mă întreabă pe unde am fost,
dar nu le pot explica
ceea ce am văzut.
Ascultă, inimă dragă!
Doar fii atentă
și începe cu începutul.
Ascultă, inimă dragă!
Poți să dispari din peisaj,
dar să nu te frângi de tot.
Ooh ooh ooh,
ah ah ah ah ah.
Ah ah ah ah
ah ah ah.
Când eram acolo,
oceanul mă ținea,
mă zgâlțâia și mă arunca,
eram ușoară ca un copil.
Dar acum sunt atât de grea,
încât nimic nu mă consolează.
Mintea mea plutește ca o bucată de lemn luată de ape,
nestatornic și la întâmplare.
Ascultă, inimă dragă!
Doar fii atentă
și începe cu începutul.
Ascultă, inimă dragă!
Poți să dispari din peisaj,
dar să nu te frângi de tot.
Ooh.
În cele din urmă, Tori începe să se adune.
Începe să iasă din nou cu prietenii.
Întâlnește un bărbat și se îndrăgostește pentru prima dată.
Obține o slujbă nouă și lucrează pentru cineva născut în Louisville,
Muhammad Ali.
Într-o zi, pe când lua prânzul cu noul ei șef,
Tori îi împărtășește vestea că alte două femei
vor să traverseze Atlanticul vâslind,
să facă ceva ce ei aproape că i-a adus moartea.
Răspunsul lui Ali a fost unul specific lui:
„Nu vrei să treci prin viață
ca femeia care aproape a traversat Atlanticul vâslind.”
Avea dreptate.
Tori a reconstruit „Perla Americană” și, în decembrie 1999...
a reușit.
(Aplauze)
Vă mulțumesc!
(Aplauze)