A nyelv lényeges része az életünknek, és gyakran magától értetődőnek vesszük.
Segítségével tudunk közölni gondolatokat és érzéseket,
elmerülni regényekben,
üzeneteket küldeni,
és barátokat üdvözölni.
Nehéz elképzelni, hogy esetleg képtelenek lennénk a gondolatokat szavakba önteni.
De ha a nyelvnek az agyban található kényes hálózatát
megzavarja agyvérzés, betegség vagy sérülés,
valóban szó nélkül maradhat az ember.
Ez a rendellenesség, aminek afázia a neve, megronthatja a kommunikáció minden részét.
Az afáziában szenvedők intelligenciája változatlan marad.
Tudják, mit szeretnének mondani,
de nem mindig tudják helyesen kifejezni a mondanivalójukat.
Akaratlanul is használhatnak helyettesítést, amit parafáziának hívunk,
vagyis felcserélhetnek rokonszavakat, és kutyát mondanak macska helyett,
vagy szavakat, melyek hasonlóan hangzanak, például házikó és hátasló.
Néha a szavaik teljesen felismerhetetlenek is lehetnek.
Az afáziának több típusa van, amiket két csoportba osztunk:
fluens vagy receptív afázia
és nem fluens vagy expresszív afázia.
A fluens afáziásoknak lehet normális beszédképességük,
de a szavaik értelmetlenek.
Nehezen fogják fel mások beszédét,
és sűrűn nem ismerik fel a saját beszédhibáikat.
Másfelől a nem fluens afáziásoknak
jó felfogóképességük lehet,
de hosszú szüneteket tartanak, és nyelvtani hibákat vétenek.
Mindannyiunknak vannak néha olyan a "nyelvem hegyén van" pillanataink,
amikor nem jut eszünkbe egy szó,
de az afázia nagyban megnehezítheti akár mindennapi tárgyak megnevezését is.
Még az írás és olvasás is lehet fáradságos és frusztráló.
Tehát hogyan is történik a beszédkészség elvesztése?
Az emberi agynak két féltekéje van.
A legtöbb embernél a bal félteke felelős a nyelvért.
Ezt onnan tudjuk, hogy 1861-ben
egy orvos, Paul Broca tanulmányozott egy pácienst,
aki a "cserez" szón kívül semmi mást nem tudott mondani.
A páciens agyának halál utáni tanulmányozása során
Broca felfedezett egy hatalmas sérülést a bal agyféltekén,
amit most Broca-területként ismerünk.
Tudósok szerint részben a Broca-terület felelős a tárgyak megnevezéséért
és a beszédet irányító izmok mozgatásáért.
A Broca-terület mögött található a Wernicke-terület a hallókéreg közelében.
Az agy ott társít jelentést a beszédhangokhoz.
A terület sérülése következtében az agy elveszítheti a nyelvfelfogás képességét.
Az afáziát az egyik vagy mindkét terület károsodása okozza.
Szerencsére az agynak vannak más területei is,
amelyek támogatják ezeket a nyelvi központokat,
és segítenek a kommunikációban.
Még a mozgást irányító agyi területek is kapcsolódnak a nyelvhez.
FMRI tanulmányok kimutatták, hogy ha cselekvő igéket hallunk, pl. fut, táncol,
az agy mozgásért felelős részei aktivizálódnak,
mintha a test tényleg futna vagy táncolna.
A másik félteke is hozzájárul a nyelvhez,
mivel fokozza a beszédünk ritmusát és intonációját.
Ezek a nem nyelvi területek néha kisegítik az afáziában szenvedőket,
amikor a kommunikáció nehézzé válik.
Szóval mennyire elterjedt az afázia?
Körülbelül 1 millió ember szenved tőle csak az Egyesült Államokban,
és mintegy 80 ezer új eset jelenik meg évente.
Az agyvérzést túlélők körülbelül egyharmada szenved afáziában,
és ezzel gyakoribb, mint a Parkinson-kór
vagy a sclerosis multiplex,
mégis kevésbé ismert.
Az afáziának van egy ritka fajtája, az elsődleges progresszív afázia (PPA),
melyet nem agyvérzés vagy agysérülés okoz,
hanem valójában a dementia egy formája,
aminek a nyelv elvesztése az első tünete.
A PPA kezelésének célja a nyelvi funkciók lehető legtovább való megőrzése,
mielőtt még a demencia más tünetei is megjelennének.
De ha az afázia agyvérzés vagy sérülés eredménye,
beszédterápiával lehet fejleszteni beszédkészséget.
Az agy képessége, hogy helyreállítsa magát, az agy plaszticitása,
megengedi a sérülés körüli területeknek,
hogy átvegyenek egyes funkciókat a gyógyulás folyamán.
Tudósok kísérleteket folytatnak új technológiák alkalmazásával,
melyekről azt tartják, hogy elősegíthetik az agy plaszticitását az afáziásoknál.
Eközben sok afáziában szenvedő ember elszigetelten él, mert attól félnek,
hogy mások nem értik meg őket, vagy nem adnak nekik elég időt a beszédre.
Azzal, hogy időt és rugalmasságot ajánlunk nekik, hogy úgy kommunikáljanak,
ahogy nekik megfelel, újra megnyithatjuk az ajtót a beszédnek,
ezzel túljutva az afázia korlátain.