חברים, יש לנו בעיה.
(צחוק)
הצמיחה מתפוגגת, וזה עניין גדול.
הכלכלה העולמית שלנו מפסיקה לגדול.
וזה לא חדש.
הצמיחה מצטמצמת כבר במשך חמישים השנים האחרונות.
אם נמשיך בצורה זו, נצטרך ללמוד
כיצד לחיות בעולם בלי צמיחה בתוך עשור.
זה מפחיד כי כאשר הכלכלה לא צומחת,
ילדינו לא מקבלים חיים טובים יותר.
אפילו מפחיד יותר הוא שכשהעוגה לא גדלה,
כל אחד מאיתנו מקבל חלק קטן יותר.
ואז אנחנו מוכנים להילחם עבור חלק גדול יותר.
זה יוצר מתחים ועימותים רציניים.
צמיחה חשובה מאוד.
אם נביט בהיסטוריה של הצמיחה,
תקופות של צמיחה גדולה תמיד תודלקו
על ידי מהפכות ייצור גדולות.
זה התרחש שלוש פעמים, כל 50-60 שנים.
מנוע הקיטור באמצע המאה ה-19,
מודל הייצור ההמוני בתחילת המאה ה-20 --
תודה, מר פורד.
וגל המיכון הראשון בשנות ה-70.
למה מהפכות הייצור האלה
יצרו צמיחה גדולה בכלכלות שלנו?
כי הן הזריקו שיפורים עצומים ביצרנות.
זה די פשוט:
כדי לצמוח, צריכים לייצר יותר,
להכניס יותר לכלכלה שלנו.
זה אומר, או יותר עבודה או יותר כסף, או יותר פרודוקטיביות.
כל פעם, הפרודוקטיביות מניעה את ידית הצמיחה.
אני כאן היום כדי לספר לכם
שאנחנו על סף שינוי עצום נוסף,
והשינוי הזה, בצורה מפתיעה
עומד להגיע מייצור, שוב.
זה יאפשר לנו לצאת מהצניחה בצמיחה
וזה ישנה בצורה קיצונית את צורת הגלובליזציה
בעשור האחרון.
הגעתי כדי לספר לכם על מהפכת הייצור הרביעית המדהימה.
שכרגע מתרחשת.
זה לא שלא עשינו כלום עם ייצור
מאז המהפכה האחרונה.
למעשה, עשינו כמה נסיונות די עלובים
לנסות להחיות אותה.
אבל אף אחד מהם לא היה מהפך גדול
שאנחנו צריכים כדי לגרום לנו לצמוח שוב.
לדוגמה, ניסינו למקם מחדש את המפעלים שלנו מחוץ למדינה
כדי להפחית עלויות ולנצל עבודה זולה.
לא רק שזה לא מעודד פרודוקטיביות,
אלא זה חוסך כסף רק לתקופת זמן קצרה,
בגלל שעבודה זולה לא נשארת זולה לאורך זמן.
אז, ניסינו להגדיל יותר את המפעלים
והפכנו אתם ליחודיים לפי מוצר.
הרעיון היה שאנחנו יכולים לייצר הרבה ממוצר אחד
ולערום אותו כדי למכור לפי דרישה.
זה עזר לפרודוקטיביות למשך זמן מה.
אבל נוצרו הרבה קשיחויות בשרשרת האספקה שלנו.
בואו ניקח את ענף האופנה.
חברות בגדים מסורתיות
בנו שרשראות אספקה גלובליות קשיחות מעבר לים.
כשמתחרים מתחום האופנה-המהירה, כמו זארה
התחילו למלא את המלאים שלהם מהר יותר
משתי קולקציות בשנה לקולקציה אחת בחודש,
אף אחת מהן לא היתה מסוגלת לעמוד בקצב.
רובן נמצאות בקשיים גדולים היום.
ועדיין, עם כל החסרונות שלהם,
אלה הם המפעלים שאנחנו מכירים היום.
כשאתם פותחים את הדלתות,
הם נראים אותו הדבר כמו שהם נראו לפני 50 שנה.
רק שינינו את המיקום, הגודל, הדרך שהם פועלים.
האם אתם יכולים לומר מה עוד נראה אותו דבר
כמו שהוא נראה לפני 50 שנה?
זה מטורף.
עשינו את כל הכוונונים למודל שיכלנו,
ועכשיו הגענו למגבלות.
אחרי שכל הנסיונות לתקן את המודל נכשלו,
חשבנו שצמיחה תוכל להגיע ממקום אחר.
פנינו למגזר הטכנולוגי -
היתה די הרבה חדשנות שם.
רק להזכיר אחת: האינטרנט.
קיווינו שהוא יוכל לייצר צמיחה.
ובאמת, הוא שינה את חיינו.
הוא היכה גלים גדולים במדיה, בשרות, בחללי הבידור.
אבל זה לא עשה משהו לפרודוקטיביות.
למעשה, מה שמפתיע זה שהפרודוקטיביות בירידה
למרות כל מאמצי החדשנות.
דמיינו את זה -- אתם יושבים בעבודה, מסתכלים בפייסבוק,
צופים בסרטונים ביו טיוב מה שעשה אותנו לפחות פרודוקטיביים.
מוזר.
(צחוק)
לכן אנחנו לא צומחים.
לא הצלחנו להמציא מחדש את חלל היצור,
וחדשנויות טכנולוגיות גדולות גם לא עזרו פה.
אבל מה אם נוכל לשלב את הכוחות האלה?
מה אם הייצור הקיים וחדשנויות טכנולוגיות גדולות
יתאחדו כדי ליצור את מהפכת הייצור הגדולה הבאה.
בינגו!
זו מהפכת היצרנות הרביעית,
והיא מתרחשת ממש עכשיו.
טכנולוגיות עיקריות נכנסות לחלל היצור,
בגדול.
הן יגבירו את הפרודוקטיביות היצרנית ביותר משליש.
זה מאסיבי, וזה יעזור מאוד ליצור צמיחה.
תנו לי לספר לכם על כמה מהן.
האם פגשתם כבר רובוטים ליצור מתקדם?
הם בגודל של אנשים,
הם למעשה משתפים פעולה איתם,
והם יכולים להיות מתוכנתים
כדי לבצע משימות מורכבות, לא חוזרות על עצמן.
היום במפעלים שלנו, רק 8 אחוזים מהמשימות הן אוטומטיות.
הפחות מורכבות, והחוזרות על עצמן.
זה יעלה ל 25 אחוז תוך 10 שנים.
זה אומר שעד 2025,
רובוטים מתקדמים ישלימו את העובדים
להפוך, יחד, ל 20 אחוז יותר פרודוקטיביים,
כדי לייצר 20 אחוז יותר תפוקה,
כדי להשיג 20 אחוז יותר צמיחה.
זה לא רעיון עתידני מפואר.
הרובוטים האלו עובדים עבורנו עכשיו.
בשנה שעברה בארצות הברית, הם עזרו לאמזון להכין ולשלח את כל המוצרים
שנרכשו בסייבר מאנדיי,
השיא השנתי של קניה ברשת.
בשנה שעברה בארצות הברית,
זה היה יום הקניות המקוון הגדול ביותר של השנה ובהסטוריה.
לקוחות הוציאו 3 מיליארד דולר על אלקטרוניקה באותו יום.
זו צמיחה כלכלית אמיתית.
ואז יש ייצור מוסף, הדפסה תלת מימדית.
הדפסת תלת מימד כבר משפרת ייצור פלסטיק
ועכשיו היא עושה את דרכה למתכות.
אלה אינן תעשיות קטנות.
פלסטיק ומתכת מייצגים 25 אחוז
מהיצור הגלובלי.
בואו ניקח דוגמה אמיתית.
בתעשיית התעופה,
פיות דלק הן מהחלקים הכי מורכבים ליצור,
מסיבה אחת:
הן עשויות מ 20 חלקים שונים
שצריכים להיות מיוצרים בנפרד
ואז להיות מורכבים בזהירות.
חברות תעופה וחלל משתמשות בהדפסה תלת מימדית
שמאפשרת להן להפוך את 20 החלקים האלו
לאחד בלבד.
התוצאה?
40 אחוז יותר פרודוקטיביות,
40 אחוז יותר תפוקה, 40 אחוז יותר צמיחה
לתעשיה הספציפית הזו.
אבל למעשה, החלק הכי מעניין של מהפכת הייצור החדשה הזו
הולך הרבה מעבר לפרודוקטיביות.
זה נוגע לייצור מוצרים טובים וחכמים יותר.
זה נוגע להתאמת מידה.
דמיינו עולם בו אתם יכולים לקנות בדיוק את המוצר שאתם רוצים
עם הפונקציונליות שאתם צריכים,
עם העיצוב שאתם רוצים,
באותה עלות וזמן אספקה
של מוצר שיוצר ביצור המוני,
כמו המכונית שלכם, או הבגדים או הטלפון הסלולרי שלכם.
מהפכת היצור החדשה הופכת את זה לאפשרי.
רובוטים מתקדמים יכולים להיות מתוכנתים
כדי לבצע כל קונפיגורציית מוצר
בלי כל זמן התאמה או איתחול.
מדפסות תלת מימד מייצרות מייד כל עיצוב מותאם.
אנחנו עכשיו מסוגלים לייצר אצווה של מוצר אחד, המוצר שלכם,
באותה עלות וזמן אספקה של אצווה גדולה.
אלו רק כמה דוגמאות למהפכת היצור בפעולה.
לא רק שהייצור הופך ליותר יצרני,
הוא יהפוך ליותר גמיש,
ואלה הם בדיוק האלמנטים של צמיחה שחסרים לנו.
אבל למעשה, יש אפילו השלכות גדולות יותר
לכולנו כשהייצור שלנו ימצא את דרכו חזרה לאור הזרקורים,
הוא ייצור שינוי מקרו אקונומי עצום.
ראשית, המפעלים שלנו יועתקו לתוך שווקי הבית שלנו.
בעולם של התאמה למידה,
הקרבה ללקוחות היא הנורמה החדשה.
אז, המפעלים שלנו יהיו קטנים יותר, גמישים יותר.
המידה לא משנה יותר, הגמישות משנה.
הם יפעלו על מוצרים מרובים, שמיוצרים על בסיס הזמנות.
השינוי יהיה דראסטי.
גלובליזציה תיכנס לעידן חדש.
זרימת הסחר מזרח למערב
תוחלף על ידי זרמי מסחר מקומיים.
מזרח למזרח, מערב למערב.
כשאתם חושבים על זה,
המודל הישן היה די מטורף.
לערום סחורה, לגרום למוצרים לעבור את כל העולם
לפני שהם מגיעים לצרכן הסופי.
המודל החדש, ייצור ממש ליד שווקי הלקוח,
יהיה הרבה יותר נקי, הרבה יותר טוב לסביבה שלנו.
בכלכלות בוגרות, ייצור יחזור הביתה,
מה שיביא ליותר תעסוקה,
יותר פרודוקטיביות ויותר צמיחה.
חדשות טובות, לא?
אבל הנה העניין עם צמיחה --
היא לא מגיעה אוטומטית.
כלכלות בוגרות יצטרכו לתפוס אותה.
נצטרך לאמן מחדש את כוח האדם בצורה מסיבית.
ברוב המדינות, כמו במדינתי, צרפת,
אמרנו לילדים שלנו שלייצור אין עתיד.
שזה משהו המתרחש רחוק מפה.
אנחנו צריכים להפוך את זה
וללמד מחדש ייצור באוניברסיטה.
רק המדינות שישתנו באופן אמיץ
יהיו מסוגלות לתפוש את הצמיחה הזו.
זו גם הזדמנות לכלכלות מתפתחות.
כמובן סין, וכל כלכלה מתעוררת אחרת
לא יהיו המפעל של העולם יותר.
למעשה, זה לא היה מודל בר קיימא בטווח הארוך,
כשהמדינות האלו נעשות עשירות יותר.
בשנה שעברה, זה כבר עלה אותו הדבר לייצר בברזיל
כמו שעלה לייצר בצרפת.
עד 2018, עלויות הייצור בסין יהיו שוות לאלו בארצות הברית.
מהפכת הייצור החדשה
תאיץ את המעבר של הכלכלות המתעוררות האלו
לקראת מודל מונע על ידי צריכה מקומית.
וזה מעולה,
בגלל ששם הצמיחה תיווצר.
בחמש השנים הבאות,
מיליארד הצרכנים הבאים בסין יזרימו יותר צמיחה בכלכלות שלנו
מחמשת שווקי המדינות הגדולות באירופה יחדיו.
מהפכת הייצור הרביעית היא הזדמנות לכולנו.
אם נשחק נכון,
נראה צמיחה ברת קיימא בכל הכלכלות שלנו.
זה אומר, יותר עושר שכולנו חולקים
ועתיד טוב יותר לילדינו.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)