Dragii mei prieteni noi,
(Râsete)
Numele meu este Eddie Jaku
și am venit astăzi aici
ca supraviețuitor al Holocaustului
și ca martor al celor mai tragice momente
din istoria omenirii.
Eram un tânăr german mândru.
Credeam că e cea mai bună civilizație
care putea fi oferită unui tânăr ca mine.
Cât de mult m-am înșelat...
Pe 9 noiembrie 1938,
mă întorceam de la internat,
unde locuisem cinci ani sub un nume fals,
pentru că eram evreu.
Am trăit ca un orfan, departe de familia mea,
mergând la școală
sub frica și presiunea enormă că cineva ar fi descoperit
că nu eram Walter Shleiss, cum pretindeam că sunt.
Eram în mare pericol.
În noaptea aceea fatidică, am ajuns acasă,
dar familia mea se ascunsese,
așa că eram singur.
M-am dus la culcare cu câinele meu.
La 5 dimineața, pe 10 noiembrie 1938,
zece naziști au spart ușa casei.
Mi-e rușine să vă spun ce mi-au făcut.
A fost atât de cumplit, că mi-am spus: „Eddie, ai să mori astăzi."
Apoi m-au forțat să asist la demolarea casei noastre vechi de 200 de ani
și la uciderea câinelui meu iubit, Lulu,
care încerca să mă apere,
totul petrecându-se în fața ochilor mei.
Mi-am pierdut demnitatea, libertatea
și încrederea în umanitate.
Am pierdut tot ce-mi era drag.
Am fost redus de la a fi bărbat la a fi un nimeni.
Ce s-a întâmplat cu țara în care m-am născut,
patria strămoșilor mei,
țara care i-a dat pe Schiller, Goethe, Beethoven și Mozart?
Ce se întâmplase cu prietenii mei germani
care se transformaseră în criminali?
Niciunul dintre noi nu înțelegea atunci
că „Kristallnacht”, „Noaptea geamurilor sparte”
când toate fațadele magazinelor deținute de evrei au fost distruse
și magazinele vandalizate,
iar casele și sinagogile incendiate,
a fost doar începutul unui coșmar ce avea să devină mult mai groaznic.
În acea zi, am fost dus în primul meu lagăr de concentrare,
Buchenwald,
unde am fost închis împreună cu alți 11.000 de evrei
timp de aproape cinci luni.
Am fost eliberat pe 2 mai 1939.
M-a așteptat tata și m-a dus la Aachen.
După zece ore de condus, am aranjat cu un traficant
să ne ducă în Belgia.
Am petrecut două săptămâni acolo într-un apartament cu tata,
până am fost arestat de poliția belgiană că eram german, nu evreu,
și am fost internat într-un lagăr cu alți 4.000 de germani.
Pe 10 mai 1940, lagărul a fost lichidat.
Ne-am despărțit în Dunkirk și mi-am continuat drumul spre Lyon.
Acolo am fost arestat de poliția franceză
și trimis la Gurs, un lagăr oribil cu 6.000 de germani.
După detențiile din aceste lagăre,
am fost dus în locul ce a însemnat iadul meu pe pământ:
Auschwitz.
Părinții și sora mea fuseseră și ei aduși la Auschwitz,
dar nu mi-am mai văzut niciodată părinții.
N-am putut să-mi iau rămas bun de la iubita mea mamă
și i-am simțit lipsa în fiecare zi a vieții mele.
Dacă aveți ocazia astăzi,
mergeți acasă și spuneți-i mamei cât de mult o iubiți.
Faceți asta pentru noul vostru prieten, Eddie.
Am fost destul de norocos,
am reușit să scap de ceea ce s-a numit marșul morții,
ascunzându-mă câteva luni într-o pădure, singur,
unde m-a găsit armata americană.
Sunt astăzi aici, un om fericit,
care iubește viața alături de o soție minunată și o familie frumoasă.
Nu urăsc pe nimeni.
Ura este o boală
care îți poate distruge dușmanul,
dar te distruge și pe tine în acest proces.
(Aplauze)
Fac tot ce pot
pentru a face această lume un loc mai bun pentru fiecare
și vă implor și pe voi să faceți tot ce puteți.
Să ne asigurăm că tragedia asta oribilă, cea mai cumplită din istorie,
nu se va repeta niciodată
și nici nu va fi uitată.
După mulți ani de greutăți și ascunzători,
pe 7 septembrie 1945,
după o lungă călătorie cu trenul,
m-am întors în Belgia fără niciun act.
La puțin timp după aceea, am cunoscut-o și m-am căsătorit cu soția mea, Flore,
cu care sunt împreună de 73 de ani.
(Ovații) (Aplauze)
Vă mulțumesc!
Pe atunci nu eram un om fericit.
(Râsete)
(Chicoteli)
Nu-mi făcea plăcere să fiu printre oameni.
Asta a durat până s-a născut primul nostru copil, Michael.
În acel moment, inima mea s-a vindecat și fericirea a revenit din plin.
Am făcut promisiunea că din acea zi și până la sfârșitul vieții mele
să fiu fericit, să zâmbesc,
să fiu politicos, să ajut, să fiu bun.
Am promis și că n-o să mai pun niciodată piciorul pe pământ german.
Sunt astăzi în fața voastră,
ca un om care și-a onorat toate aceste promisiuni.
Fericirea mea cea mai mare vine de la familia mea,
soția mea, cei doi copii, Michael și Andre,
mulți nepoți și strănepoți,
care îmi aduc atât de multă bucurie.
Astăzi învăț și împart fericirea cu toți pe care îi întâlnesc.
Fericirea nu cade din cer;
este în mâinile tale.
Dacă ești sănătos și fericit, ești milionar.
(Chicoteli)
Fericirea aduce cu ea o sănătate bună pentru corp și pentru minte
și datorez cei 99 de ani de sănătate
în cea mai mare parte atitudinii mele pozitive și vesele.
(Aplauze)
O floare este grădina mea; un prieten bun este lumea mea.
Tinerii de azi uită să se oprească.
Sunt într-o alergare continuă
și nu știu înspre ce aleargă.
(Râsete)
Trebuie să-ți faci timp să fii fericit și să te bucuri de viață.
Există un timp să râzi și un timp să plângi.
Caut lucrurile bune în viață.
Invită un prieten sau o rudă la masă.
Ieși la plimbare.
O să vină și mâine,
dar întâi bucură-te de ziua de azi!
(Aplauze)
Mă întreb cum pot trăi oamenii fără prietenie,
fără cineva cu care să împartă secretele, aspirațiile și visurile,
bucuriile și pierderile suferite.
În dulceața prieteniei
să fie râsete și bucurii împărtășite,
clipele frumoase să fie mai frumoase și cele rele să fie uitate,
datorită farmecului prieteniei.
Eu sunt fericit când mă trezesc
pentru că e o nouă zi de care să mă bucur.
Când mă gândesc
că puteam să am o moarte groaznică,
însă sunt încă în viață
și pot să-i ajut pe cei căzuți.
Am fost și eu pe fundul prăpastiei.
Și dacă pot face un om trist să zâmbească,
sunt fericit.
(Aplauze)
Aduceți-vă aminte aceste cuvinte:
Te rog să nu mergi înaintea mea,
s-ar putea să nu pot să te urmez.
Te rog să nu mergi în spatele meu,
s-ar putea să nu aleg drumul bun.
Mergi alături de mine
și fii prietenul meu.
(Aplauze)
Voi încheia cu o dorință din inima mea către inimile voastre.
S-aveți dragoste de dat,
sănătate la păstrat,
și de prieteni bucurat.
Vă mulțumesc că mi-ați oferit onoarea de a vă vorbi astăzi.
Vă mulțumesc!
(Aplauze) (Ovații)