רבים חושבים שנהיגה היא פעילות
השמורה בבלעדיות לאנשים רואים.
נהיגה ברכב על ידי אדם עיוור בבטיחות ובאופן עצמאי
נתפסה כמשימה בלתי אפשרית, עד עתה.
שלום, שמי דניס הונג,
ואנחנו מביאים חופש ועצמאות לעיוורים
על ידי בניית מכונית ללקויי ראיה.
לפני שאדבר אודות המכונית הזו לעיוורים,
תנו לי לספר לכם בקצרה אודות מיזם אחר בו עבדתי
אשר נקרא DARPA האתגר העירוני.
אתגר זה נגע בבניית מכונית רובוטית
שיכולה לנהוג את עצמה.
אתה לוחץ התחל, אף אחד לא נוגע בדבר,
והיא מסוגלת להגיע ליעד שלה בצורה אוטונומית לחלוטין.
אם כך ב2007, הקבוצה שלנו זכתה בחצי מיליון דולר
לאחר שהגיעה שלישית בתחרות זו.
בערך באותו זמן,
הפדרציה הלאומית לעיוורים, או הNFB,
אתגרה את ועדת המחקר
בנוגע למי שיוכל לפתח מכונית
אשר מאפשרת לאדם עיוור לנהוג בה באופן בטוח ועצמאי.
החלטנו לנסות,
כיוון שחשבנו, היי, כמה קשה זה יכול להיות.
כבר יש לנו רכב אוטונומי.
פשוט נשים אדם עיוור בתוכו וזהו, נכון?
(צחוק)
זו הייתה שגיאה גדולה.
מה שה NFB רצו
לא היה רכב שיוכל להסיע אדם עיוור,
אלא רכב שבו אדם עיוור יכול לבצע החלטות פעילות ולנהוג.
כך שהיינו צריכים להשליך הכל מהחלון
ולהתחיל מהתחלה.
על מנת לבחון את הרעיון המשוגע הזה,
פיתחנו רכב אבטיפוס, באגי חולות קטן
לבחינת ההתכנות.
בקיץ 2009,
הזמנו עשרות צעירים עיוורים מכל הארץ
ונתנו להם הזדמנות לקחת אותו לסיבוב.
זו הייתה חוויה מדהימה לגמרי.
אולם הבעיה עם המכונית הזו היתה
שהיא תוכננה שינהגו בה רק בסביבה מאוד נשלטת,
במגרש חניה שטוח ומתוחם --
כשאפילו הנתיבים מוגדרים על ידי קונוסים.
לאחר ההצלחה הזו,
החלטנו לקחת את הצעד הגדול הבא,
לפתח מכונית אמיתית שניתן לנהוג בה בכבישים אמיתיים.
אז כיצד זה פועל?
ובכן, זו מערכת מסובכת למדי,
אך תנו לי להסביר אותה, אולי לפשט אותה.
יש לנו שלושה שלבים.
יש לנו תפיסה, חישוב
וממשקים לא ויזואליים.
כעת ברור שהנהג אינו יכול לראות,
כך שהמערכת צריכה לתפוס את הסביבה
ולאסוף מידע עבור הנהג.
לשם כך, אנו משתמשים ביחידת מידה התחלתית.
כך שהיא מודדת תאוצה, תאוצה זוויתית --
כמו האוזן האנושית, האוזן הפנימית.
אנו מצמידים מידע זה ליחידת GPS
כדי לקבל הערכה של מיקום המכונית.
בנוסף אנחנו משתמשים בשתי מצלמות כדי להבחין בנתיבים בכביש.
ואנו משתמשים גם בשלושה מדי טווח לייזר.
הלייזרים סורקים את הסביבה על מנת לגלות מכשולים --
מכונית מתקרבת מלפנים, מאחור
וגם כל מכשול שפורץ לתוך הכביש,
כל מכשול בסביבת הרכב.
כך שכל הכמות העצומה של מידע זה יוזן אז לתוך המחשב,
והמחשב יכול לבצע שני דברים.
האחד, קודם כל, לעבד מידע זה
כדי להבין את הסביבה --
אלו הנתיבים, אלו המכשולים --
ולהעביר מידע זה לנהג.
המערכת היא גם חכמה מספיק
להבין את הדרך הבטיחותית ביותר לתפעל את המכונית.
כך שאנחנו יכולים לייצר הוראות
כיצד לתפעל את לוח הבקרה של הרכב.
אולם הבעיה היא: כיצד אנחנו מעבירים
מידע והוראות אילו
לאדם שאינו יכול לראות
במהירות מספקת ודיוק מספק כך שהוא יוכל לנהוג?
לשם כך, פיתחנו סוגים שונים
של טכנולוגיות ממשקי משתמש לא ויזואליים.
אז החל ממערכת צליל פינג בתלת מימד,
חליפת רטט,
הגה הנותן פקודות קוליות, רצועת רגל,
ואפילו נעל שמפעילה לחץ לכף הרגל.
אבל היום אנחנו נדבר אודות
שלושה מממשקי המשוב הלא ויזואליים האלו.
כעת הממשק הראשון נקרא "דרייב גריפ". (אחיזת נהיגה)
אלו הם זוג כפפות,
ויש בהם רכיבים רוטטים באזור פרקי האצבעות,
כך שאתה יכול להעביר הוראות כיצד לסובב את ההגה --
הכיוון והעוצמה.
מכשיר אחר נקרא "ספיד סטריפ" (רצועת מהירות).
זהו כיסא -- למעשה זהו כיסא עיסויים.
פרקנו אותו, וסידרנו מחדש את הרכיבים הרוטטים בתבניות שונות.
והפעלנו אותם כך שיעבירו מידע אודות המהירות,
וכמו כן הוראות כיצד להשתמש בדוושת הדלק ודוושת הבלם.
ובכן כאן, אתם יכולים לראות
כיצד המחשב מבין את הסביבה.
ומכיון שאינכם יכולים לראות את הרטט,
שמנו נורות לד אדומות על הנהג, כך שתוכל לראות מה קורה.
זהו המידע החושי,
ומידע זה מועבר למכשירים דרך המחשב.
כך ששני מכשירים אלו, "דרייבגריפ" ו"ספידסטריפ",
יעילים מאוד.
אולם הבעיה היא
שאלו מכשירים שנותנים סימנים להוראות.
כך שזה אינו חופש אמיתי, נכון?
המחשב אומר לך כיצד לנהוג --
פנה שמאלה, פנה ימינה, האץ, עצור.
אנו קוראים לכך בעיית ה"נהג" במושב האחורי.
כך שאנו מתרחקים מהמכשירים המסמנים הוראות,
ואנו מתמקדים יותר
על מכשירי מידע.
דוגמא טובה לממשק מידע לא ויזואלי למשתמש
נקרא "אייר פיקס" (פיקסל אויר)
חישבו עליו כצג לעיוורים.
זהו משטח קטן , יש בו חורים קטנים רבים,
ואויר דחוס יוצא ממנו,
כך שהוא יכול למעשה לצייר תמונות.
כך שגם אם אתה עיוור, אתה יכול להניח את ידך מעליו,
ולראות את נתיבי הכביש ואת המכשולים.
למעשה, אתה יכול לשנות את תדירות האוויר היוצא
ואולי אף את הטמפרטורה.
כך שזהו למעשה ממשק משתמש רב-מימדי.
כאן אתם יכולים לראות את המצלמה השמאלית, המצלמה הימנית מתוך הרכב
וכיצד המחשב מפרש זאת ושולח את המידע ל"איירפיקס"
לשם כך, אנו מראים סימולטור,
אדם עיוור נוהג בעזרת "איירפיקס".
הסימולטור הזה היה גם מועיל מאוד באימון הנהגים העיוורים
וגם כדי לנסות במהירות סוגי רעיונות שונים
עבור סוגים שונים של ממשקים לא ויזואליים.
אז באופן בסיסי כך זה עובד.
לפני חודש
ב29 לינואר,
הסרנו את הלוט מרכב זה בפעם הראשונה בפני קהל
במסלול המרוצים הבינלאומי המפורסם בדייטונה
במהלך אירוע מירוץ מכוניות רולקס 24.
היו לנו מספר הפתעות. בואו נצפה.
(מוזיקה)
(וידאו) כרוז: זהו יום היסטורי (לא ברור).
הוא מתקרב ליציע הצופים, חברים.
(קריאות עידוד)
(צופר)
הנה היציע כעת.
והוא (לא ברור) עוקב אחר הרכב המסחרי שנמצא לפניו.
ובכן הנה מגיע הארגז הראשון.
בואו נראה האם מארק עוקף אותו.
הוא הצליח. הוא עובר אותו מימין.
הארגז השלישי בחוץ. הארגז הרביעי בחוץ.
והוא מתקדם באופן מושלם ביניהם.
הוא מתקרב למסחרית
כדי לבצע עקיפה.
ובכן מדובר בדיוק בזה,
סוג זה של הפגנת אומץ וגאונות דינמית.
הוא מתקרב לסוף המסלול,
עושה את דרכו בין חביות שהוצבו שם.
(צופר)
(מחיאות כפיים)
דניס הונג: אני כה שמח עבורך.
מארק יסיע אותי חזרה לבית המלון.
מארק ריקובונו: כן.
(מחיאות כפיים)
ד"ה: מאז שהתחלנו את המיזם הזה,
קיבלנו מאות מכתבים, דוא"ל, טלפונים
מאנשים מכל רחבי העולם.
מכתבים המודים לנו, אבל לפעמים מקבלים גם מכתבים מצחיקים כמו זה:
"עכשיו אני מבין מדוע יש בראייל בכספומט בדרייב-אין"
(צחוק)
אבל לפעמים --
(צחוק)
אבל לפעמים אני מקבל גם --
לא הייתי קורא לזה דואר שטנה --
אבל מכתבים המביעים דאגה חזקה:
"ד"ר הונג, אינך שפוי,
לנסות ולהעלות אנשים עיוורים על הכביש?
כנראה שיצאת מדעתך."
אבל רכב זה הוא רכב אבטיפוס,
והוא אינו עומד לעלות על הכביש
עד שיוכח שהוא בטוח כמו או בטוח יותר מהרכבים של היום.
ואני באמת מאמין שזה עשוי לקרות.
אולם עדיין, האם החברה,
האם הם יקבלו רעיון כה רדיקלי?
כיצד נטפל בביטוח?
כיצד ננפיק רישיון נהיגה?
יש סוגים שונים של משוכות מלבד אתגרים טכנולוגיים
אתם אנו חייבים להתמודד לפני שזה יהפוך למציאות.
כמובן, המטרה העיקרית של מיזם זה
היא לפתח מכונית לעיוורים.
אבל חשוב מכך באופן פוטנציאלי
הוא הערך הרב של טכנולוגיה נגזרת
שעשויה לצאת מהמיזם הזה.
בחיישנים שמשמשים לראות מבעד לחושך,
לערפל ולגשם.
ויחד עם הזן החדש הזה של ממשקים,
אנו יכולים להשתמש בטכנולוגיות האלו
וליישם אותם כיד להפוך מכוניות לבטוחות יותר לאנשים רואים.
או עבור העיוורים, כלי בית יומיומיים --
במסגרת חינוכית או במסגרת של משרד.
רק דמיינו, בכיתה המורה כותבת על הלוח
והתלמיד העיוור יכול לראות מה נכתב ולקרוא
בסיוע ממשקים לא ויזואליים אלו.
זה לא יסולא בפז.
אז היום, הדברים שהצגתי בפניכם, הם רק ההתחלה.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)