Sziasztok!
Ért már gyűlölet az interneten.
Sok.
És ez a munkámmal jár,
digitális alkotó vagyok,
kifejezetten az internetre készítek dolgokat.
Pár évvel ezelőtt például készítettem egy videósorozatot
"Minden egyes szó" címmel, ebben népszerű filmeket szűkítettem
csak azokra a szavakra, amiket színes bőrűek mondtak bennük,
azért, hogy tapasztalatból és elérhető formában
beszélhessünk arról, hogyan jeleníti meg őket Hollywood.
Aztán később, amikor a transzfóbiás mosdótörvény egyre nagyobb
médiafigyelmet kezdett kapni az Egyesült Államokban,
a házigazdája és producere voltam egy interjúsorozatnak,
a címe: "Transzokkal ülve a mosdóban",
és pontosan ezt tettem.
(Nevetés)
És azután –
Persze, elfogadom a tapsot.
(Taps)
Köszönöm.
És azután, ismeritek azokat a kicsomagolós videókat a YouTube-on,
ahol a videózók a legújabb elektronikai kütyüket bontogatják?
Remek, szóval, szatírát csináltam ezekből egy hetente jelentkező sorozatban,
ahol tabunak számító témákat bontogattam ki, mint például
rendőri brutalitás, férfiasság, őslakosokkal szembeni rossz bánásmód.
(Nevetés)
A munkám –
Köszönöm.
Egy ember tapsol, Isten áldja.
(Nevetés)
Anyu, szia!
(Nevetés)
Tehát a művem népszerű lett.
Nagyon népszerű.
Sok millió megtekintést és rengeteg jó sajtót kaptam,
valamint új követők sokaságát.
De az internetes siker árnyoldala
az internetes gyűlölet.
Mindenfélének neveztek.
A bétától a hópihéig, és persze az örök kedvenc "felszarvazottig."
Ne aggódjatok, el fogom magyarázni, melyik mit jelent.
(Nevetés)
Tehát, annak, aki nem ismeri:
a béta, az röviden a béta hím, online szleng formában.
De most tényleg, gyöngyfülbevalókat hordok,
és a divatom olyan, mint egy lóti-futi, gazdag, fehér hölgyé,
szóval nem teszek úgy, mintha alfa lennék.
(Taps)
Nem igazán működik.
(Nevetés)
A hópihe gúnyos megnevezés azokra,
akik érzékenyek, és kivételesnek hiszik magukat,
én pedig az Y generáció tagja vagyok, és egyke, szóval, a francba!
(Nevetés)
De a kedvencem a felszarvazott.
Egy sértés, a felszarvazott férj röviden,
olyan férfiakra mondják, akiket megcsalt a feleségük.
De barátaim, én olyan meleg vagyok,
hogy ha lenne feleségem, biztatnám, hogy megcsaljon.
(Nevetés)
Köszönöm.
Nézzük meg ezt a negativitást élesben.
Olykor nyílt.
Mint Marcos, aki azt írta,
"Te vagy mindaz, amit utálok egy emberi lényben."
Köszönöm Marcos.
Mások tömörebben fogalmaznak.
Mint például Donovan, aki azt írta, "buzi köcsögggggg."
Na most, nem kell mondanom, hogy Donovan nem téved, ugye?
Valójában mindkettőben igaza van, szóval jár az elismerés.
Köszönöm, Donovan.
Mások kérdéseket tesznek fel nekem, mint például Brian, aki azt kérdezte:
"Kurvának születtél, vagy csak idővel tanultad meg, hogyan legyél az?
De a kedvencem Brian üzenetében,
hogy mikor befejezte a gépelést, megcsúszhatott az ujja,
mert ezután egy felfelé mutató hüvelykujj hangulatjelet küldött.
(Nevetés)
Szóval, babám, feltartott hüvelykujj neked is!
(Nevetés)
Vicces most ezekről az üzenetekről beszélni.
Igaz?
És katartikus nevetni rajtuk.
De mondhatom, nagyon nem jó érzés ilyeneket kapni.
Eleinte lementettem a képernyőképeket a hozzászólásaikról,
és viccelődtem az elütéseiken,
de ezt hamar elitistának éreztem, és végső soron nem segített.
Így hát idővel egy váratlan megküzdési technikát fejlesztettem ki.
Mivel a legtöbb ilyen üzenetet a közösségi hálón kaptam,
gyakran rákattinthattam a küldők profilképére,
és mindent megtudhattam róluk.
Láttam képeket, ahol bejelölték őket,
láttam a bejegyzéseiket, mémeket, amiket megosztottak,
és látva, hogy egy emberi lény ül a képernyő túloldalán,
valahogy kicsit jobban éreztem magam.
Viszont ez nem igazolja, amit írtak, igaz?
De értelmezhetővé teszi.
Ezt mégsem éreztem elégnek.
Így hát felhívtam néhányukat –
csak azokat, akikkel biztonságosnak tűnt beszélgetni –
egy egyszerű nyitókérdéssel:
"Miért írtad?"
Josh volt az első, akivel beszéltem.
Azért írt, hogy elmondja: egy marha vagyok,
én vagyok az egyik oka annak, hogy ez az ország megosztott,
és a végén hozzátette, hogy melegnek lenni bűn.
Nagyon ideges voltam az első beszélgetésünk előtt.
Ez nem egy hozzászólások szekció.
Így nem használhattam a némítást vagy a tiltást.
Persze, azt hiszem, letehettem volna.
De nem akartam.
Mert jó volt vele beszélgetni.
Mert megkedveltem.
Íme, egy részlet az egyik beszélgetésünkből.
(Hangfelvétel) Dylan: Josh, azt mondtad,
hogy most fogod befejezni a középiskolát, igaz?
Josh: Aha.
DM: Milyen a középiskola?
Josh: Használhatom a pokol szót?
DM: Ó, persze. Használhatod.
Josh: Pokoli volt.
DM: Tényleg?
Josh: És még mindig az, pedig már csak két hét van hátra.
Kicsit nagyobb vagyok – nem szeretem a "kövér" szót használni,
de kicsit nagyobb, mint az osztálytársaim többsége,
és emiatt elítélnek, mielőtt még megismertek volna.
DM: Ez szörnyű.
Akarom mondani, csak szeretném, hogy tudd, Josh,
engem is bántottak középiskolában.
Tehát a közös pont, hogy mindkettőnket zaklattak a középiskolában,
eltörölte azt, amit írt nekem?
Nem.
Sikerült egyetlen telefonbeszélgetésnek
teljesen meggyógyítania egy politikailag megosztott országot,
és megoldania a rendszerszintű igazságtalanságot?
Nem, abszolút nem, igaz?
De a beszélgetésünk hatására emberibbek lettünk egymás előtt,
mint csak a profilképeink és bejegyzéseink alapján?
Teljes mértékben.
Nem álltam meg itt.
Mert a gyűlölet egy része, amit kaptam, a "saját oldalamról" jött.
Így mikor Matthew, a hozzám hasonló furcsa liberális művész
nyilvánosan azt írta, hogy a liberalizmus legrosszabb jellemzőit testesítem meg,
elhatároztam, hogy rákérdezek erre.
DM: Megjelöltél ebben a bejegyzésben.
Azt akartad, hogy lássam?
Matthew (nevetve): Őszintén szólva nem gondoltam rá.
DM: Meghurcoltak már valaha nyilvánosan?
Matthew: Igen.
És csak azt mondtam: "Nem érdekel."
DM: És nem érdekelt?
Matthew: De, nehéz volt.
DM: Nem érdekelt?
Matthew: De igen, érdekelt.
DM: A beszélgetések végén
gyakran van egy kis visszatekintés.
Egy újraértékelés.
Pontosan ez történt
a beszélgetésünk végén egy Doug nevű sráccal,
aki azt írta, hogy egy tehetségtelen bértollnok vagyok.
(Hangfelvétel) A beszélgetésünk hatására
másképp érzed arról, hogyan írsz online?
Doug: Ja! Tudod, amikor azt mondtam rád,
hogy tehetségtelen bértollnok vagy,
sosem beszéltem előtte veled.
Nem igazán tudtam rólad semmit.
És szerintem legtöbbször
erről szólnak a komment szekciók,
arra valók, hogy rászabadítsd a haragodat a világra,
többnyire találomra választott idegenek profiljaira.
DM (nevetve): Ja, így van.
Doug: De emiatt kétségtelenül újragondoltam,
hogy milyen módon kapcsolódjak másokhoz az interneten.
DM: Tehát összegyűjtöttem ezeket és más beszélgetéseket
a "Beszélgetések azokkal, akik utálnak engem" podcastemhez.
(Nevetés)
Mielőtt elkezdtem ezt a programot,
azt gondoltam, az hoz valós változást,
ha frappáns videóesszékben, kommentekben és bejegyzésekben
állítom le az ellenvéleményeket,
de hamar rájöttem, hogy azokért csak olyanok lelkesednének,
akik már most is egyetértenek velem.
Néha – hálás köszi érte!
Néha a legfelkavaróbb, amit tehetünk –
ja, tapsoljátok meg.
(Nevetés)
Néha a legfelkavaróbb, amit tehetünk,
hogy beszélünk azokkal, akikkel nem értünk egyet,
és nem csak mi mondjuk a magunkét.
Most minden egyes hívás során
megkérem a vendégeimet, hogy meséljenek magukról.
Ennek alapján kezdem őket jobban megérteni.
És a beleérzés, mint kiderült,
beszélgetéseink gördülékenységének fontos alapelemei,
de nagyon sebezhető érzés lehet
együtt érezni valakivel, akivel mélységesen nem értünk egyet.
Így kitaláltam magamnak egy hasznos mantrát.
Az együttérzés nem jóváhagyás.
Együtt érezni valakivel, akivel mélységesen nem értünk egyet,
nem veszélyezteti hirtelen a saját mély meggyőződéseinket,
és nem támogatja az övékét.
Együtt érezni valakivel, aki például azt gondolja, hogy melegnek lenni bűn,
nem azt jelenti, hogy hirtelen eldobok mindent,
szedem a sátorfámat, és fogom a pokolba szóló egyirányú jegyemet, igaz?
Csak annyit jelent, hogy emberként veszek figyelembe valakit,
akit teljesen más gondolkodásmód szerint neveltek.
Tisztázzunk valamit.
Ez nem aktivitásra buzdító felhívás.
Megértem, hogy nem mindenki érzi biztonságosnak,
hogy a becsmérlőivel csevegjen,
mások meg annyira elszigeteltnek érzik magukat,
hogy joggal érzik, képtelenek együttérzést nyújtani másoknak.
Totál megértem.
Csak arról meséltem, hogy nekem ez pont így felelt meg.
Tudjátok, megkerestem egy csomó embert a podcast miatt.
Néhányan udvariasan elutasítottak,
mások válasz nélkül hagyták az üzenetemet,
volt, aki automatikusan blokkolta a meghívásomat,
egy fickó pedig belement,
majd öt perccel a beszélgetés megkezdése után
letette.
Azt is tudom, hogy ez az előadás meg fog jelenni az interneten,
és az internettel együtt járnak a komment szekciók,
a komment szekciókkal pedig elkerülhetetlenül jön a gyűlölet.
Szóval, akik nézitek ezt az előadást,
nyugodtan nevezhettek, aminek csak akartok.
Hívhattok köcsögnek, hópihének, nyafogósnak, bétának,
vagy lehetek "mindaz, ami rossz a liberalizmusban".
De tudd, hogy ha így teszel, talán szeretnék majd beszélni veled.
És ha visszautasítod, vagy automatikusan blokkolsz,
vagy beleegyezel, majd leteszed,
akkor lehet, babám, hogy te vagy a hópihe.
Nagyon köszönöm.
(Taps)
(Ujjongás)