ב-6 בספטמבר, 1522,
הויקטוריה עגנה בנמל בדרום ספרד.
הספינה החבוטה ו-18 המלחים שלה היו כל מה שנשאר
מצי שיצא שלוש שנים לפני כן.
אך המסע שלה נחשב להצלחה
מאחר והויקטוריה השיגה דבר שלא קרה לפני כן:
ההקפה הראשונה של העולם.
אבל הסיפור הזה באמת התחיל ב-1494,
שנתיים אחרי המסע של קולומבוס בשם ספרד.
הגילוי של קולומבוס גרם לשליטים הקתולים של ספרד
לפנות לאפיפיור כדי להקדים כל טענה של פורטוגל לאדמות החדשות.
האפיפיור פתר את המחלוקת בציור קו דמיוני על מפת העולם.
לספרד היתה הזכות לטעון לטריטוריות ממערב לקו ההפרדה,
ולפורטוגל ממזרח.
ספרד ופורטוגל, שתי מעצמות העל הימיות העיקריות באותו זמן,
הסכימו לתנאים האלה במה שנקרא אמנת טורדסייאס.
באותו זמן, האומות האלו שמו את עינייהן על אותו פרס:
נתיבי מסחר לאיי התבלינים באינדונזיה של היום.
התבלינים שנמצאו שם,
שהיו בשימוש לתבלון,
שימור מזון,
ומעוררי תאווה,
היו שווים הרבה יותר ממשקלם בזהב.
אבל בגלל שליטת פורטוגל על נתיבי הים המזרחיים,
האופציה היחידה של ספרד היתה להפליג מערבה.
אז כשעריק פורטוגזי בשם פרדיננד מגלן
טען שקיימים נתיבים מערביים לאיי התבלינים,
המלך צ'ארלס מינה אותו לקפטן של הצי הספרדי,
ונתן לו את כל המשאבים שהוא היה צריך.
יחד עם חלק מרווחי המסע,
הוא נתן למגלן חמש ספינות ובערך 260 אנשים.
הצוות כלל עבד צעיר בשם אנריקה,
שנלכד על ידי מגלן במסע קודם למלאקה,
ואנטוניו פיגפטה,
אציל מוונציה שחיפש הרפתקאות.
ב-20 בספטמבר, 1519, הצי הרים עוגן
ויצא דרום מערבה.
אחרי שהצליח להגיע ליבשה במה שעכשיו ברזיל,
הוא המשיך לאורך החוף, חקר כל מעבר מים שהוביל לתוך האדמה.
הם חיפשו את המעבר האגדי שקישר בין מזרח למערב.
כשמזג האוויר החמיר,
הטינה של הספרדים בשל העובדה שיש להם קפטן פורטוגזי החמירה.
מרד מלא פרץ במהרה,
שמגלן דיכא באכזריות שלא ניתן לתאר.
אבל הבעיות שלו רק התחילו.
במהלך משימת סקר, הסנטיאגו התרסקה בסערה.
ואז בעודם חוקרים דרך מים צרה,
הקפטן של הסן אנטוניו ניצל את ההזדמנות הראשונה לחמוק
ולהפליג חזרה הביתה.
מגלן המשיך קדימה,
וב-21 באוקטובר, הוא התחיל לחקור דרך ימית.
27 ימים קפואים לאחר מכן,
שלוש הספינות הנותרות צצו ממה שעכשיו נקרא
מצר מגלן למאר פסיפיקו.
הצי מעולם לא ציפה שהאוקיינוס החדש יהיה כל כך רחב.
אחרי 98 ימים בים, עשרות מלחים נכנעו לצפדינה ורעב.
כשהם הגיעו לבסוף ליבשה שוב,
אנריקה, העבד הצעיר, הוכיח שהוא מסוגל לתקשר עם המקומיים.
המטרה שלהם לא יכולה להיות רחוקה.
הם הפליגו מערבה, מגלן התקבל בחום על ידי רג'אה המבון מסבו.
אז כשהשליט ביקש ממנו עזרה בלהכניע
ולהמיר את הצ'יף המורד של מקטאן,
הקפטן הסכים ברצון.
ההרפתקאה תהיה האחרונה שלו.
עם בטחון יתר וחיסרון מספרי, הכוח של מגלן הוכרע,
וחניתות הבמבוק הילידיות סיימו את חיי הקפטן.
ועדיין המסע היה חייב להמשיך.
הצוואה של מגלן פירטה שאנריקה צריך להיות משוחרר,
אבל המסע עדיין היה צריך מתרגם.
כשחרותו בסכנה,
מאמינים שאנריקה זמם עם הראג'ה
שבערך 30 ספרדים יהרגו בארוחה על החוף.
מעולם לא שמעו מאנריקה שוב,
אבל אם הוא אי פעם הגיע שוב למלקה,
הוא אולי היה האדם הראשון שלמעשה הקיף את העולם.
בינתים, השורדים שרפו את הקונספסיון
והמשיכו קדימה.
הם הגיעו לבסוף לאיי התבלינים בנובמבר 1521
והעמיסו את המטען היקר.
אבל הם עדיין היו צריכים לחזור לספרד.
הטרינידד טבעה קצת אחרי שנתפסה על ידי הפורטוגזים.
הויקטוריה המשיכה מערבה, בפיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו,
אחד מהמורדים שזכה לחנינה.
כנגד כל הסיכויים, הספינה הקטנה חזרה לספרד
עם מטען מלא של ציפורן וקינמון,
מספיק כדי לכסות את המסע ולהרוויח.
פיגפטה, שהיה מתעד אובססיבי,
תאר את האדמות והאנשים שהם פגשו.
בעזרתו של עבד צנוע,
הוא גם חיבר את ספר הביטויים הראשון
של שפות ילידיות.
היומן שלו הוא הסיבה לכך שאנחנו יכולים לספר את הסיפור הזה.
המורשת של מגלן נשארת.
גלקסיות ותוכניות חלל נקראו על שמו.
גם אלקנו קיבל תשבוחות בספרד
עם סמל ופניו על מטבעות ובולים.
מאוחדים בגורלם, השורדים
והמאות שהקריבו את חייהם
אתגרו את הידע הקיים
והשלימו מסע היסטורי שפעם נחשב לבלתי אפשרי.