[הרצאה זו מכילה שפה גרפית ותיאורים של התעללות מינית]
בהרמת יד, מי מכם חיפש את עצמו בגוגל אי-פעם?
אני חיפשתי.
אך מה שהתחיל כסקרנות רגעית
הפך במהרה
לכמעט חמש שנים של קרב מחריד
שכמעט הרס את חיי.
השתמשתי על עצמי בחיפוש התמונה ההפוך של גוגל:
שירות גוגל המאפשר לכם להעלות תמונה
ולראות היכן היא באינטרנט.
זו אני בגיל 17.
תמונת סלפי תמימה שצילמתי לפני מסיבה.
עכשיו, לפני שאני ממשיכה, אני חייבת לציין
שמה שאני עומדת לדבר עליו מאוד גרפי ודורש להתעמת איתו.
אך אין דרך לברוח מזה.
זוהי בעיה שדורשת התעמתות.
בשבריר שניה,
המסך שלי הוצף בתמונה הזו
ורבבות נוספות של תמונות שלי
שנגנבו מהעמודים שלי ברשתות החברתיות,
ומופיעות בקישורים לאתרי פורנו.
באתרים הללו, טורפים מיניים ללא שם וללא פנים
פרסמו תגובות מיניות מפורשות במיוחד עליי
ועל מהם שהם ירצו לעשות לי.
"כסה את הפנים שלה ונזיין את הגוף שלה",
אדם אחד כתב.
הם גם פרסמו פרטים מזהים עליי:
איפה גרתי, מה למדתי, מי הייתי.
אבל דברים הפכו לגרועים יותר.
גילית במהרה שהטורפים המיניים האלה
ביצעו שינויים או ערכו בפוטושופ את פניי
על גופן הערום של שחקניות של סרטים למבוגרים הנראות בקיום יחסי מין,
או בצילומים שלי לבד
בהם נראה כי שני גברים משפיכים עליי.
זרע נערך לכך שיופיע על פניי.
ערכו תמונה שלי על כיסוי של סרט פורנו בDVD.
מפגעים ערכו את תמונותיי
בכדי שייראה שהחולצה שלי תהייה שקופה למחצה או שקופה לגמרי,
כך שיהיה אפשר לראות את הפטמות שלי.
אנשים גמרו על תמונות שלי,
צילמו תמונות של הזרע שלהם ושל איבר מינם על התמונות האלה
ופרסמו אותן באתרים פורנוגרפיים.
"תגמרו על חזירות מודפסות", כך הם קראו לזה.
כעת, אתם כנראה תוהים,
איזה סוג של תמונות פרסמתי ברשות החברתיות.
זאת אני, בגיל 19 לערך בבית המלון "קליירמונט",
במרחק מספר פרברים.
והם הרכיבו את פניי על זה.
ודברים הפכו לגרועים יותר.
שום דבר לא היה מחוץ לגבול לאנשים הללו.
הם אפילו פרסמו תמונה שלי עם אחותי הקטנה באתרים הללו.
כעת, אתם אולי חושבים,
"טוב, את מתלבשת בצורה פרובוקטיבית,
ואולי אפילו בעלת רמיזות מיניות,
אולי מחפשת תשומת לב".
אבל רק בגלל שגופה של אישה זוכה לתשומת לב,
לא אומר שהיא מחפשת תשומת לב.
ומה זה בעצם פרובוקטיבי, מה זה בעל רמיזות מיניות?
בחלקים מסוימים בעולם, להראות את המרפקים שלך
זה סימן להפקרות, זה פרובוקטיבי.
זה אומר שלא משנה מה אישה תלבש,
זה תמיד ייתפס כיותר מיני ממה שזה בפועל.
בשבילי, אני רק רצית להרגיש יפה ובטוחה בעצמי.
מה כלכך שגוי בזה?
עכשיו, אתם אולי חושבים,
"טוב, את לא יכולה פשוט להעביר את הרשתות החברתיות שלך למצב פרטי?"
ובכן, המפגעים הללו היו מחושבים.
הם שלחו בקשות חברות לחבריי ברשות החברתיות
תחת פרופילים מזויפים,
הם עקבו אחר הגלריה הפומבית
של כל האירועים והמקומות אליהם הייתי הולכת בדרך כלל.
אבל למה?
למה שמישהו יברח ויתחבא
מתוך פחד שמשהו כזה יכול לקרות?
מה שאני מפרסמת ומה שאני לובשת
הוא אינו הזמנה לחלל אותי ולפגוע בי.
היחידים שצריכים לשנות את התנהגותם
הם המפגעים.
(מחיאות כפיים)
עכשיו, אתם אולי חושבים, למה אני?
ובכן, אני רק אחת
מתוך אלפים על גבי אלפים
של נשים רגילות המשמשות כטרף
באתרים ותרבויות מקוונות עצומות ומזעזעות
המקדישות את עצמן בכדי לנצל מינית ולזייף
תמונות רגילות של נשים ולהפוך אותן לפורנו.
בזמן שאני מדברת,
יש נשים המשמשות כטרף, והן אפילו לא יודעות את זה.
בהתחלה, ניסיתי לחפש עזרה.
הלכתי למשטרה, יצרתי קשר עם רשויות ממשלתיות,
אפילו ניסיתי להעסיק את שירותיו של בלש פרטי,
אבל הם היו יקרים מידי.
הם לא יכלו לעשות שום דבר.
אני מתכוונת, מה אתה יכול לעשות
כשהאתרים האלה מאוחסנים מחוץ לארץ והמפגעים הם גם כן מחוץ לארץ?
נאמר לי שאני צריכה ליצור קשר עם האתרים אחד אחד,
ליידע את מנהלי האתרים בכדי שהכל יימחק.
וכמו שאתם יכולים לדמיין,
בפחד וכאב מוחלט,
עשיתי זאת.
יצרתי קשר עם מנהלי האתרים,
ביקשתי שימחקו את החומרים ששותפו ללא הסכמה.
והיו לי כמה הצלחות,
אבל גם היו לי כמה תבוסות גדולות.
ככל שנלחמתי,
ככל שהיו יותר אתרים שגיליתי,
ועם הזמן, יותר תמונות שלי נצפו ושותפו
במאות אלפים.
היה מנהל אתר אחד שענה לי ואמר שהוא ימחק את האתר רק
אם אני אשלח לו תמונות עירום שלי תוך 24 שעות.
וזה נמשך שנים,
מלחמה נגד האתרים המסוכנים והמפוקפקים האלה.
אבל אני נלחמתי בקרב אבוד מראש.
ולא יכולתי להמשיך כך יותר למען הבריאות הנפשית שלי.
אבל מה יכולית לעשות?
אולי, חשבתי, אם אדבר,
אוכל להחזיר לעצמי את שמי,
ואוכל לשכתב את הסיפור שלי בתנאים שלי.
אולי אם אדבר,
אוכל להעלות את המודעות על זה.
אולי אוכל אפילו לנסות לשנות את החוק.
וכך עשיתי.
(מחיאות כפיים)
דיברתי בפומבי בסוף שנה שעברה
וחדשות בנוגע לסיפור שלי הדהדו מסביב לעולם.
אבל זו הייתה התגובה.
"היא שמנה, זונה מכוערת, היא שרמוטה".
"היא חתיכת אשפה שמחפשת תשומת לב".
"תרגישי מוחמאת, מותק, זאת מחמאה".
אני חווייתי האשמת - קורבן וחוויתי שיימינג
ונאמר לי שמגיע לי כל מה שקרה לי.
ובכנות,
היה לי יותר קשה לסבול את זה
מאשר את החוויה עצמה של ההתעללות בשימוש בתמונותיי.
אבל לא יכולית לתת לביקורת להביס אותי.
ידעתי שמה שהמפגעים עשו הוא לא בסדר,
וידעתי שמה שהם עושים לאחרים הוא לא בסדר.
ולכן התחלתי עצומה.
שלחתי בקשות מבולבלות לתמיכה.
אבל זה לא עבד.
אני חושבת שהעצומה קיבלה משהו כמו 330 חתימות.
וזה היה מאוד מאכזב.
אבל אז יצרתי קשר עם חברי הפרלמנט הפדרליים של מדינתי.
והופניתי אל היועץ המשפטי לממשלה של ניו סאות' ויילס,
שכבר היו בתהליך של ניסוח חוקים חדשים
בכדי להפוך את תהליך ההפצה של תמונות מיניות שאינו בהסכמה לפלילי.
התעללות מינית המבוססת על תמונות.
חלקכם מכירים זאת בתור פורנו - נקמה.
וכך הפכתי לדוברת,
פנים פומביות לחוקים החדשים.
אבל אני חייבת לציין,
אני לא, בשום דרך או צורה
רוצה לקחת קרדיט לשינוי הזה בחוק.
הקרדיט הזה מגיע למומחי בטיחות באינטרנט,
לחוקרים, למחלקה של היועץ המשפטי לממשלה,
לאנשים רבים שנלחמו במשך שנים.
ניו סאות' ויילס הייתה המדינה הראשונה בעולם
שהכניסה הוראה ספציפית בנוגע לעריכת תמונות.
משהו שקרה לי,
משהו שאתם בהחלט לא שומעים עליו בדרך כלל.
ועכשיו גם הACT הפכו את זה לפלילי,
גם כן עם הוראה על עריכת תמונות.
ובשנה הבאה, WA מקדמים חקיקה
ובתקווה, הם יקדמו הוראה על תמונות ערוכות.
ואני מפצירה בכל מדינה בעולם לפעול בצורה הזאת,
מפני שברגע זה,
אין צדק לאנשים כמוני.
למרות הכל,
למרות השנאה ולמרות הביקורת,
למרות העובדה שאני אף פעם לא אשיג צדק,
בגלל שהחוויה שלי קרתה לפני הרפורמה הזו בחוק,
לדבר בפומביות היה הדבר הטוב ביותר שעשיתי אי פעם,
בגלל שאני יודעת בבירור שזה עזר לאנשים.
ואני רק רוצה לחיות בעולם בו
שללא קשר למה שאני לובשת או מה שאני מפרסמת,
אני עדיין ראויה שיתייחסו אליי בכבוד ובהערכה.
כבוד.
עכשיו, זה רעיון ששווה לשתף.
(מחיאות כפיים)
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)