Aș vrea să vă imaginați cum v-ați simți
dacă, timp de două minute, brațul stâng vi s-ar zbate necontrolat,
ochii vi s-ar învârti în mod constant,
mandibula vi s-ar încleșta atât de tare
încât simți că dinții sunt gata să se spargă,
și la fiecare zece secunde,
ați fi forțat să scoateți un țipăt puternic, ascuțit.
(Tic)
Așa am trăit până la vârsta de șase ani,
în fiecare moment al vieții mele, șapte zile pe săptămână.
(Tic)
Și astea erau doar câteva din simptomele mele.
Când aceste simptome au apărut, viața mi s-a schimbat radical.
Nu mai puteam merge la școală, să-mi văd prietenii sau să mănânc în oraș,
deoarece ticurile mele atrăgeau atenția tuturora din încăpere.
În căutarea unui tratament, am zburat la New York
să ne întâlnim cu cel mai bun neuropsiholog pediatric
pe care părinții mei l-au găsit.
(Tic)
Însă medicul nu ne-a oferit remediul ușor la care speram.
În schimb, m-a diagnosticat cu o tulburare neurologică incurabilă,
Sindromul Tourette.
Adesea, medicamentele pot fi o parte valoroasă și esențială
din procesul terapeutic.
Însă, în cazul meu, medicamentele doar au înrăutățit situația.
Un tip de medicament m-a pus, efectiv, într-un scaun cu rotile
deoarece picioarele mele s-au înțepenit atât de tare încât nu le puteam mișca.
Un alt medicament mi-a dat halucinații.
Vedeam omuleți verzi alergând după mine,
amenințându-mă să mă fiarbă într-o oală și să mă consume.
Era de-a dreptul înfricoșător.
Am încercat medicament după medicament
pentru a găsi ceva care să-mi aducă un pic de alinare.
Fiecare încercare se solda însă cu înrăutățirea lucrurilor.
Se estimează că, în 2013, doar în Statele Unite,
medicamentele folosite
pentru a tratarea problemelor neurologice și bolile mintale
era de 89 miliarde de dolari anual.
Imaginați-vă că există o cale de a trata aceste probleme
fără niciun cost și fără efecte adverse.
Imaginați-vă cum ar fi dacă medicul v-ar prescrie o doză zilnică de muzică.
Sunt astăzi aici să vă împărtășesc experiența mea personală cu muzica
și efectul pe care aceasta l-a avut asupra tulburării mele neurologice.
(Tic)
Sindromul Tourette constă într-o serie de mișcări și sunete incontrolabile
cunoscute sub numele de ticuri.
Cea mai bună cale pentru mine de a descrie cum e să ai Tourette
e ceva de care sunt sigură că sunteți familiari,
și anume: sughițurile.
Poți încerca să oprești acest fenomen.
Îți ții respirația și numeri până la 10, sau bei apă,
dar în cazul meu nu poți face nimic
până ce, în final, senzația dispare și sughițurile încetează.
Adesea stăteam întinsă pe podea după un atac de ticuri,
simțindu-mă epuizată și disperată.
(Tic)
Mama, la fel de disperată, încerca să mă calmeze
punând niște muzică.
Punea muzică liniștitoare pentru a ne calma inimile îndurerate.
Și zăceam ambele pe podea
și lăsam ca bătăile tobelor să ne ridice moralul.
Iar pe măsură ce ascultam ritmurile și melodiile,
spiritele noastre se ridicau, starea noastră se ușura,
și ne simțeam cu adevărat reîmprospătate.
(Tic)
Foarte repede, și pe nesimțite, am devenit dependentă de acest nou drog.
Când cădeam în stările mele de tristețe și de autocompătimire,
alergam imediat la cele 88 clape ale pianului meu,
simțind, în inima mea, că sunetele și ritmurile fiecărei clape
mă vor elibera cât de curând.
În acel moment, nu realizam cât de mult mă ajuta muzica.
Era ceva ce făceam din obișnuință.
Când mi-am compus cântecele, nu doream să impresionez.
Era doar un act de eliberare.
Cu cât cântam mai mult, cu atât simptomele mele dispăreau,
iar intensitatea atacurilor era tot mai redusă.
Am devenit curioasă în ce mod aceste cântece îmi alungau simptomele.
Și mă întrebam dacă există exemple de terapie muzicală.
Am început să caut.
Am aflat că există o doamnă parlamentar foarte renumită,
Gabby Giffords, care a fost împușcată în cap.
Și-a pierdut abilitatea de a vorbi.
Deoarece abilitatea de a vorbi și abilitatea de a cânta
se află în două părți separate ale creierului,
medicii au adus câțiva muzicoterapeuți să lucreze cu ea.
Muzicoterapeuții au încurajat-o să își cânte emoțiile,
de vreme ce era incapabilă să vorbească.
Prin această tehnică,
doamna parlamentar, în cele din urmă, și-a recăpătat vorbirea.
Muzica a ajutat-o pe Gabby Giffords.
Cercetătorii au descoperit că muzica ajută creierul să elibereze un analgezic
numit oxitocină
și o substanță care ne face să ne simțim bine: dopamina.
Dopamina e esențială pentru un sistem nervos sănătos
și are un impact puternic asupra sănătății emoționale.
Muzica influențează și ritmul cardiac, respirația și pulsul,
și stimulează circulația sanguină.
În plus, micșorează nivelul de cortizol
și astfel reduce anxietatea,
care e un stimulent obișnuit pentru simptomele neurologice.
În timpul vieții, cu toții vom cunoaște pe cineva cu o tulburare neurologică.
Dacă nu chiar un membru al familiei,
(Tic)
atunci ar putea fi un prieten sau un coleg.
Vă rog să mă ajutați să transmit acest mesaj:
muzica are abilitatea de a ne înălța și de a ne vindeca din interior.
Încă sufăr de Sindromul Tourette.
Mă lupt cu el în fiecare zi, în fiecare oră.
Voi lupta cu această boală tot restul vieții mele.
Înseamnă că trebuie să îmi cer scuze mereu în fața colegilor din clasă,
deoarece ticurile mele pot fi extrem de stânjenitoare.
Înseamnă că uneori când clipesc în mod involuntar,
băiatul de lângă mine va crede că flirtez cu el,
ceea ce nu e deloc așa.
(Râsete)
Și trebuie să-i spun: „Scuze, nu încercam să flirtez.”
Dar cel mai uimitor lucru este faptul
că atunci când cânt sau doar atunci când ascult muzică
nu mai am ticuri.
Am fost pe scenă de nenumărate ori în situații extrem de stresante,
cu sute de persoane uitându-se la mine.
Și chiar dacă am ticuri înainte de a urca pe scenă,
(Tic)
atunci când începe muzica, ticurile se retrag.
Deși eu mi-am scris versurile și mi-am compus muzica,
dar în realitate, mi-am dat seama că muzica m-a compus pe mine.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)
(Tic)
(Muzică)
(Cântă) Cred că mi-am dat jos masca prea devreme
Pentru că erai acolo și apoi ai dispărut
Cred că am pus totul pe tine
Ar fi trebuit să trag de timp, să dureze mai mult
Cred că, poate, de fiecare dată când pierd o parte din mine, o pun înapoi
Doar ca să mă păcălesc până îmi frâng inima în două
O, da, am vrut să cunoști adevărata mea persoană
Și să o iei în serios
Însă acum
Nu te iubesc Nu te iubesc
Credeam că pot avea încredere în tine
Tu, însă, fugi departe de mine și de masca mea
Nu te iubesc Nu te iubesc
Chiar acum
Cred că mi-am dat masca jos prea devreme
Pentru că ai țipat când am dat-o jos
Mi-ai spus că ești nepregătit
Și astfel, chiar așa
cred că, poate, de data asta m-a durut mai mult ca oricând
Cred că, poate, acest șoc a fost un pic prea mult
Un pic prea mult
O, da, am vrut să cunoști adevărata mea persoana
Și să o iei în serios
Însă, acum,
Nu te iubesc Nu te iubesc
Credeam că voi putea avea încredere în tine
Însă tu fugi departe de mine și de masca mea
Nu te iubesc Nu te iubesc
Chiar acum
(Aplauze)