קריאות הקהל, שאגת האריות, התנגשות המתכות.
החל משנת 80 לספירה הקולות האלו הדהדו ברחבי יציעי הקולוסאום.
במאות ימים בשנה,
יותר מ 50,000 תושבי רומא ומבקרים מרחבי האמפריה הרומית
היו ממלאים את ארבע הקומות של האצטדיון כדי לראות גלדיאטורים נלחמים, חיות נאבקות,
ומרוצי מרכבות סביב הזירה.
ולסיום הגדול, מים הוזרמו לתוך אגם הזירה,
מציפים את הבמה למופע הגדול מכולם:
קרבות ימיים מבויימים.
האפוס הרומי, שמדמה קרבות ימיים, ונקרא נאומקיאיי,
החל בזמן שלטונו של יוליוס קיסר במאה הראשונה לפני הספירה,
מאה שנה לפני שהקולוסאום נבנה.
הם נערכו יחד עם מופעים ימיים אחרים
על גופי מים טבעיים ומלאכותיים סביב רומא
עד ימי הקיסר אספסיאנוס פלאביוס,
שהחל לבנות את הקולוסאום ב 70 לספירה על מקומו של אגם לשעבר.
הקולוסאום היה מיועד להיות הסמל של כוחה של רומא בעולם העתיק,
ואיזו דרך יותר טובה להראות כוחו
מגוף מים שיכול להתנקז ולהתמלא לפי מצוות הקיסר?
בנו של אספסיאנוס, טיטוס פלאביוס, הגשים את חלומו של אביו בשנת 80 לספירה
כשהשתמש בשלל מלחמה כדי לסיים את הקולוסאום --
או כמו שהיה ידוע בזמנו, האמפיתאטרון הפלאבי.
הפתיחה הגדולה נחגגה ב- 100 ימים של חגיגות ומשחקי גלדיאטורים,
שיצרו את התקדים לתוכניות שכללו מצעדים,
הופעות מוזיקליות, הוצאות להורג פומביות, וכמובן, קרבות גלדיאטורים.
בניגוד למשחקים באמפיתאטרונים קטנים שמומנו על ידי רומאים עשירים,
המופעים העשירים האלה של כוחה של האימפריה מומנו על ידי הקיסר.
מצעדים של חיות אקזוטיות, הופעות תאטרליות,
והנאומקיאיי מעוררי ההשראה כולם תוכננו
לחזק את האמונה בקיסר דמוי האל,
שיוכרז כאל אחרי מותו.
זו עדיין תעלומה כיצד המהנדסים הציפו את הזירהכדי ליצור את האפקט המימי.
מספר היסטוריונים מאמינים שאמת מים ענקית הוסטה לתוך הזירה.
אחרים חושבים שמערכת של תאים ומחסומים שהיו בשימוש כדי לנקז את הזירה,
שימשו גם כדי למלאה.
התאים האלה היו יכולים להיות ממולאים במים לפני הארוע
ואז להפתח כדי להטביע את הבמה
תחת יותר מארבעה מליון ליטר מים, כדי ליצור עומק של מטר וחצי.
אבל אפילו עם כל המים האלה,
הרומאים היו צריכים לבנות סירות מיניאטוריות עם תחתיות שטוחות מיוחדות
שלא יגרדו את רצפת הקולוסיאום.
הסירות האלו נעו באורכן בין 7 ל- 15 מטר,
ונבנו להראות כמו ספינות מקרבות מפורסמים.
במהלך הקרב, עשרות סירות צפו סביב הזירה,
מאוישות בגלדיאטורים לבושים בתלבושות הצדדים המנוגדים של הקרב המדומה.
הלוחמים האלו היו נלחמים בין הסירות;
עולים עליהן, נלחמים, טובעים, ומשביתים את האוייבים
עד שרק צד אחד נותר עומד.
למרבה המזל, לא כל מיצג מימי סיפר כזה סיפור מזויע.
בכמה מההצפות האלו,
הבמה השקועה אפשרה לנהגי מרכבות לגלוש לרוחב המים
כאילו הן היו טריטון, עושות גלים כשנהג בהן על ים.
חיות הלכו על המים, מיתוסים שוחזרו על ידי אסירים,
ובלילה, שחיינים עירומים מתואמים הופיעו לאור לפידים.
אבל העידן האקוואטי של הקולוסאום לא נמשך לעד.
הקרבות הימיים התגלו ככל כך פופולריים עד שניתן להם אגם סמוך משלהם
על ידי הקיסר דומיטיאנוס בתחילת שנות ה- 90 לספירה.
האגם הגדול יותר התברר כאפילו טוב יותר לנאומקיאיי,
והקולוסיאום התמלא במהרה בכלובי חיות תת קרקעיים
ודלתות סתר שלא אפשרו הצפות נוספות.
אבל למשך זמן קצר,
הקיסר הפלאביאני שלט בגאות המלחמה והמים
בדרך יוצאת דופן שבמופע מרהיב של כוח.