הסיפור של הפתרונות למה שינוי אמיתי מתחיל בשינוי המשחק
עם אנני לאונרד
האם יש לכם אחד מאלה? כמובן שלא, המכשירים האלה הם כבר בני 5 שנים.
עכשיו לכל אחד יש אחד מאלה.
האם אתם יכולים לדמיין כמה גאונות ומאמץ נדרשו כדי להפוך נגן מוסיקה
למחשב ידני, טלפון, מכשיר ניווט, שלט רחוק להכל, וכל זה רק ב-5 שנים?
ברצינות
אלפי האנשים שיצרו זאת היו צריכים לפתור אלפי בעיות,
שלא ניתן היה לפתור לפני 5 שנים.
זה מה שבני-אדם יכולים לעשות כשיש להם מוטיבציה למצוא פתרונות לבעיות.
אבל הבעיות שאנו עסוקים בפתרונן אינן הבעיות הבוערות ביותר.
כל-כך הרבה מיקוד מושקע במהיר-יותר, זול-יותר, חדש-יותר,
עד שחדלנו לעסוק בדברים כמו בטוח-יותר, בריא-יותר והוגן.
זה כאילו שאנחנו משתפרים ומשתפרים בלשחק את המשחק הלא-נכון.
ובאופנים רבים המערכת הזו היא כמו משחק, אבל מסוכן מאד.
ממש כמו משחק
הכלכלה שלנו עוצבה בידי אנשים, כדי שכולם ישחקו בה לפי כללים מוסכמים.
וכמו במשחק, יש הוראות המגדירות לנו את מטרת המשחק.
חשבו על הפעם האחרונה בה שיחקתם משחק חדש.
זוכרים?
הדבר הראשון שעשיתם היה לגלות כיצד מנצחים,
וזה היסוד המנחה כל החלטה שעושים במשחק.
אז באופן טבעי הפתרונות שרוב האנשים עובדים עליהם מכוונים למטרתו הפשוטה של משחק זה
והמטרה הזו היא: "עוד"
עוד כסף שמושקע, עוד דרכים נסללות, עוד קניונים נפתחים, עוד חפצים.
זה מה שהכלכלנים קוראים צמיחה.
כל הכסף שמושקע בשיפור החיים (כמו בתי חולים)
וכל הכסף שמושקע בחפצים שפוגעים בחיים (כמו אמצעי לחימה)
ואנו מצרפים אותם לכדי מספר גדול
הקרוי תמ"ג - תוצר מקומי גולמי
אומרים לנו שתמ"ג גבוה פירושו שאנו מנצחים במשחק
וכדי להגדיל את המספר הזה עוצבו הכללים והחוקים.
אבל יש הבדל גדול בין עוד לילדים בבתי-הספר, לבין עוד ילדים בבתי-הכלא.
עוד חשמל מיוצר באנרגיית רוח, או עוד תחנות כוח מזהמות.
עוד תחבורה ציבורית יעילה, או עוד בזבוז דלק בפקקי תנועה.
כאילו, דה!
אבל במשחק הזה של "עוד" הם נספרים אותו הדבר.
אי-אפשר לשנות משחק מטומטם שכזה בשלבים.
הבעיה היא מטרת המשחק עצמה. אנו זקוקים לפתרונות שישנו אותה.
מה אם נבנה את המשחק הזה סביב מטרה של "טוב".
חינוך טוב, בריאות טובה, חפצים טובים.
סיכוי טוב יותר לשרוד על כדור-הארץ.
זה מה שכולנו רוצים, נכון?
אז זו אמורה להיות משמעותו של ניצחון.
שינוי המטרה של כלל הכלכלה היא משימה עצומה.
ברור שלא ניתן לעשות זאת בבת-אחת.
אבל כשאנו מתמקדים בפתרונות משני-משחק.
נוכל בהדרגה לשחק משחק חדש.
בכדי שנוכל לעשות זאת, עלינו להיות מסוגלים להבחין בין פתרון משנה-משחק,
לבין עוד דרך חדשה לשחק את אותו המשחק הישן של "עוד".
לדוגמא:
בואו נבחן שני פתרונות לאחת מן הבעיות הרבות המעסיקות אותנו כיום.
מכת אריזות הפלסטיק שכולם יודעים שהיא אסון עבור הפלנטה.
ובמיוחד לאוקיינוסים.
והנה שתי קבוצות של אנשים,
עם רעיונות שונים מאד לפתרון לבעיית הפלסטיק.
החבר'ה האלה החליטו שמספיק ודי,
ופתחו בקמפיין אזרחי לאסור את השימוש בשקיות פלסטיק בקהילה שלהם.
לחבר'ה האלה יש פתרון שונה.
הם הקימו עסק,
שנותן לאנשים תווי-קנייה אם הם ממחזרים את פסולת הפלסטיק שלהם.
שני הפתרונות הללו פועלים ממש עכשיו,
אבל רק אחד מהם משנה את המשחק.
הפתרון של תווי-הקנייה אכן מרחיק חלק מהפלסטיק ממזבלות ומשרפות.
אבל הוא יוצר עוד פלסטיק משום שהוא מעודד אנשים לקנות עוד חפצים.
ואף גרוע מכך:
הוא מלמד שעוד צריכה היא התגמול הנכון על אזרחות טובה.
הוא מקשה על חשיבה מחוץ לקופסת המשחק הישן.
הפתרון של 'איסור על שקיות' הוא קשה יותר להשגה,
אבל הוא משנה-משחק.
למה?
בזה שהם מתנדבים האזרחים הללו מצהירים
שיש משהו שחשוב להם יותר מאשר להרוויח עוד ולבזבז עוד.
כדי לנצח במערכה הזו, אזרחים אלו יידרשו לשתף פעולה
עם עסקים בעלי חזון המציעים חלופות להשלכת אריזות פלסטיק.
יהיה עליהם לבנות עוצמה בכדי להשיב מלחמה נגד המועצמה האמריקנית לכימיה,
המשמשת גוף לובי לחברות המייצרות את אשפת הפלסטיק הזו.
ויהיה עליהם לצאת החוצה ולדבר עם שכניהם וחבריהם,
ולעורר השראה בעוד אנשים שיחלו להטיל ספק במשחק הישן.
זה בדיוק מה שקורה בעיירות וערים בכל רחבי העולם.
והם מנצחים.
אך האם מניעת השימוש בכמה מיליוני שקיות פלסטיק תשנה את מטרת המשחק?
פעולה זו לבדה, לא.
אבל שילוב עם מיליונים אחרים העובדים על
פתרונות משני-משחק שאכפת להם מהם,
כן.
פתרונות אלה ביחד יתחילו לשנות את פני הדברים.
כשאנשים בונים כוח בכדי לשנות את המשחק
השרירים האזרחיים שלהם מתחזקים.
הם עובדים כדי להבטיח שהפתרונות המקומיים שיצרו משוכפלים וצומחים בהיקף רחב.
וכאשר הם רואים את הפתרונות נחסמים בידי תאגידים בעלי יותר מדי כוח
הם משתפים פעולה עם בעלי פתרונות אחרים כדי להלחם למען דמוקרטיה אמיתית
על-ידי העם, למען העם.
תווי-קנייה לעולם לא יעשו זאת,
אבל אלפי קמפיינים אזרחיים יכולים.
בכל פעם שמציעים לי להצטרף לפעולה למען מטרה כלשהי אני רוצה לדעת אם היא מחוללת שינוי
האם היא תשנה את מטרת המשחק?
כדי לברר זאת אני משתמשת במילה GOAL (מטרה)
אני רוצה לדעת שהיא נותנת לציבור יותר כוח
לוקחת כוח בחזרה מתאגידים כדי לבנות דמוקרטיה
פותחת את עיני הציבור לאמת שהפעם צרכים בסיסיים נענים
אושר ורווחה לא צומחים מקניית עוד חפצים,
אלא מקהילתיות, בריאות ותחושת מטרה.
מחשבת את כל העלויות שהיא יוצרת
כולל המחיר שהיא גובה מבני-אדם ומכדור-הארץ
במילים אחרות, היא מפנימה עלויות במקום להחצין אותן
כפי שרוב העסקים עושים כיום.
מקטינה את הפער העצום בעושר בין מי שלא יכול לקיים את הצרכים הבסיסיים,
לבין אלו שצורכים הרבה יותר מחלקם היחסי.
כאשר אני רואה פתרון שעושה את כל אלה, או שניתן לעצבו בדרך זו,
אני רוצה להיות חלק ממנו.
והם צומחים בכל מקום.
כמו המיזם הקואופרטיבי Evergreen ("ירוק-עד") בקליבלנד, אוהיו.
במסגרתו העובדים שותפים בבעלות על עסקים ירוקים.
מכבסה, חברה למערכות חשמל סולאריות, וחווה עירונית
לירקות בריאים ובטוחים.
הם מספקים ביטחון תעסוקתי לאנשים שהמשחק הישן זנח מאחור.
כולנו יודעים שצריך להפחית את השפעתם של עסקים על הדמוקרטיה.
אבל קואופרטיבים עושים יותר מזה ומביאים את הדמוקרטיה אל תוך העסקים.
בר-קיימא, דמוקרטי, הוגן.
זה פתרון משנה-משחק.
ובקאפנורי, עיירה באיטליה, בה אזרחים עובדים בשותפות עם העסקים והממשלה
שלא במטרה לנהל את הפסולת טוב יותר,
אלא בוחנים את עצם קיומה הבלתי-נמנע של הפסולת.
הם מקדמים פתרונות לפסולת שאינם מבוססים על טכנולוגיה יקרה,
אלא באמצעות פעולה משולבת כקהילה להשבת פסולת אורגנית לאדמה,
למצוא חלופות לשימוש חוזר עבור מוצרים חד-פעמיים,
והפנייה של חומרים שהושלכו לשימושים טובים.
הם כבר הפחיתו את היקף הפסולת ב-82%.
ותוך כדי כך הם יוצרים משרות ובונים רקמה חברתית.
ומה עם המגמה החדשה של צרכנות שיתופית
הידועה בשם המסורתי "שיתוף"
"שיתוף" יכול להישמע כמו נושא לשיר ילדים
אבל חשבו על כך, זהו אתגר עצום עבור המשחק הישן.
זה מוביל לירידה מן ההליכון של "עוד-עוד-עוד",
משמר משאבים, מעניק לאנשים גישה לחפצים שאחרת לא היו יכולים להרשות לעצמם,
ובונה קהילתיות.
איך זה נראה בפועל?
מיזמי אופניים ציבוריים בערים מרכזיות,
פלטפורמות מקוונות המאפשרות לנו לשתף הכל: ממכוניות, דרך בתים ועד ציוד טיולים.
בעיירה שלי, הספרייה הציבורית משאילה כלי עבודה.
אין שום סיבה לכך שבכל בית יחזיקו מקדחה,
להביור לצרכי בישול, סורק, מריצה, משאבת אופניים, כשניתן לשתף אותם.
כשפתרונות מחוללי שינוי כמו אלו צוברים כוח-משיכה
נגיע לנקודת מפנה. אם נמשיך להתמקד במטרה החדשה של המשחק "טוב".
ללא מטרה חדשה, כל העבודה שאנו עושים כדי לבנות עתיד טוב יותר, תהיה
א. לא מספיקה ב. קשה מאד
יותר מדי חוכמה ומיקוד ימשיכו להיות מושקעים בפתרון בעיות כמו אורך חיי הסוללה של טלפונים ניידים,
בשעה שהבעיות שמאיימות על החיים האנושיים ייצאו מכלל שליטה.
לפני 5 שנים כשיצרנו את הסרט "הסיפור של החפצים"
התחלנו לבנות קהילה של אנשים שחשו שמשהו לא נכון במשחק הישן.
הסכמנו שיש בעיה.
עכשיו זה הזמן לבנות את הפתרונות.
פתרונות שלא ישנו רק כמה חוקים, אלא ישנו את המשחק כולו.
רוצים לסייע?
יאללה, בואו נעשה את זה.
0:09:04.000,0:09:07.000