„Voleo je da spaljuje.
Posebno je voleo da gleda kako stvari bivaju prožderane,
kako stvari crne i menjaju se.“
„Farenhajt 451“ počinje blaženim bleskom - i uskoro
saznajemo šta nestaje u plamenu.
Roman Reja Bredberija zamišlja svet
u kome su knjige zabranjene u svim oblastima života -
i posedovanje, a kamoli čitanje knjiga je zabranjeno.
Glavni lik, Montag, je požarni brigadir zadužen da uništi one koje su preostale.
Međutim, kako užitak ustupa mesto sumnji,
priča postavlja ključna pitanja o tome kako sačuvati razum u društvu
u kome su slobodna volja, samoizražavanje i znatiželja pod vatrom.
U Montagovom svetu, masovni mediji imaju monopol nad informacijama,
brišući gotovo u potpunosti sposobnost nezavisnog razmišljanja.
U podzemnoj železnici, reklame sevaju sa zidova.
Kod kuće, Montagova supruga Mildred po ceo dan sluša radio,
a tri zida u njihovom salonu su prekrivena ekranima.
Na poslu, miris kerozina lebdi iznad Montagovih kolega,
koji puše i, da bi prekratili vreme, huškaju mehaničke kerove na pacove.
Kada se alarm začuje, svi izjure u vozilima u obliku salamandera,
ponekad kako bi čitave biblioteke spalili do temelja.
Međutim, dok dan za danom spaljuje tomove poput „crnih leptira“,
Montagov um povremeno luta do prokrijumčarene robe
skrivene u njegovom domu.
Vremenom, počinje da preispituje suštinu svoga posla.
Montag shvata da je oduvek osećao nelagodu -
ali da mu je nedostajalo opisnih reči da izrazi svoja osećanja u društvu
u kom i puko izgovaranje fraze „bilo jednom“ može da bude smrtonosno.
„Farenhajt 451“ oslikava svet kojim vladaju
nadzor, robotika i virtuelna stvarnost -
što se ispostavilo kao veoma proročanska vizija,
ali koja je izražavala i strepnje tog vremena.
Roman je objavljen 1953. godine, na vrhuncu Hladnog rata.
Ovo razdoblje je rasplamsalo rasporastranjenu paranoju i strah
širom Bredberijeve domovine Sjedinjenih Država,
naglašene gušenjem informacija i brutalnim vladinim istragama.
Mentalitet lova na veštice je naročito
ciljao na umetnike i pisce pod sumnjom da imaju naklonost ka komunizmu.
Bredberija su uzbunile ove kulturološke restrikcije.
Verovao je kako predstavljaju opasne presedane za buduće cenzure
i to ga je podsetilo na uništenje Aleksandrijske biblioteke,
kao i na spaljivanje knjiga u fašističkim režimima.
Istraživao je ove jezive veze u romanu „Farenhajt 451“,
naslovljenom prema temperaturi na kojoj papir gori.
Preciznost te temperature je dovođena u pitanje,
međutim, to ne umanjuje status romana
kao remek-dela distopijske fikcije.
Distopijska fikcija kao žanr naglašava uznemirujuće odlike sveta oko nas
i zamišlja posledice kada se one dovedu u krajnost.
U mnogim distopijskim pričama,
vlada nameće ograničenja nevoljnim subjektima.
Međutim, u „Farenhajtu 451“,
Montag saznaje da je apatija masa
ta koja je omogućila uspon trenutnom režimu.
Vlada se tek okoristila kratkim rasponom pažnje
i apetitom za plitku zabavu, a to je svelo kruženje ideja u prah.
Kako kultura nestaje, nestaju i mašta i samoizražavanje.
Čak je i način na koji ljudi govore sveden -
kao kad Montagov šef, kapetan Biti, objašnjava ubrzanje masovne kulture:
„Ubrzaj film, Montaže, hitro. Klik? Pik? Vidi, Gle, Sad, Pljus, Ovamo,
Onamo, Brzo, Kas, Gore, Dole, Unutra, Van, Zašto, Kako, Ko, Šta, Gde, Eh? Uh!
Bam! Tres! Bljuf, Bing, Beng, Bum! sažeci sažetaka, sažeci sažetaka sažetaka.
Politika? Jedan stupac, dve rečenice, naslov! A onda, odjednom, sve nestaje!“
U ovom opustošenom svetu, Montag shvata koliko je teško odupreti se
kada ne postoji ništa za šta možete da se držite.
Sveukupno, „Farenhajt 451“ je portret nezavisnog razmišljanja
na ivici izumiranja -
kao i parabola o društvu koje saučestvuje
u sopstvenom sagorevanju.