"Bio je užitak paliti.
Bio je poseban užitak gledati kako su stvari poždrijete,
vidjeti stvari pocrnjene i promijenjene."
Fahrenheit 451 počinje u blaženom ognju - a vrlo brzo
i saznajemo što gori u plamenu.
Roman Raya Bradburyja zamišlja svijet
u kojem su knjige maknute iz svih dijelova života
te je njihovo posjedovanje, a kamoli čitanje, zabranjeno.
Glavni lik, Montag, vatrogasac je zadužen za uništavanje svega što preostaje.
No kako je njegov užitak zamijenjen sumnjom,
priča postavlja kritička pitanja o tome kako očuvati svoj um u društvu
gdje su slobodna volja, samoizražavanje i znatiželja ugroženi.
U Montagovom svijetu, masovni mediji imaju monopol nad informacijama
kradući skoro svaku mogućnost samostalnih misli.
U podzemnoj željeznici reklame iskaču sa zidova.
Kod kuće Montagova žena sluša radio bez prestanka,
a tri su zida dnevne sobe prekrivena ekranima.
Na poslu miris kerozina visi nad Montagovim kolegama
koji puše i puštaju svog mehaničkog lovačkog psa na štakore da skrate vrijeme.
Kad se alarm oglasi, izjure van u gušterolikim vozilima
da svako malo spale kompletne knjižnice do temelja.
Ali dok pali svitke iz dana u dan poput "Crnih leptira", Montagove misli
ponekad odlutaju do prokrijumčarenih materijala skrivenih u njegovu domu.
On postupno započinje propitkivati temelje svog posla.
Montag shvaća da je oduvijek osjećao nelagodu -
ali su mu nedostajale opisne riječi kojima bi izrazio svoje osjećaje u društvu
u kojem čak i pomisao na frazu "nekoć davno" može biti kobno.
Fahrenheit 451 opisuje svijet vođen
nadzorom, robotikom i virutalnom stvarnošću -
viziju koja se pokazala izuzetno nagovještajnom i svjesnom ondašnjih briga.
Roman je objavljen 1953. na vrhuncu Hladnog rata.
Ovo je doba poticalo rasprostranjenu paranoju i strah
u Bradburyjevoj domovini: Sjedinjenim Američkim Državama,
pojačane supresijom informacija i okrutnim državnim istragama.
Posebice se isticao mentalitet lova na vještice
usmjeren na umjetnike i pisce za koje se sumnjalo na komunističku naklonost.
Bradbury je bio uznemiren ovim kulturalnim suzbijanjem.
Vjerovao je da je ono stvorilo opasne temelje za buduću cenzuru
te ga je podsjećalo na uništenje Aleksandrijske knjižnice
i fašističkih režima spaljivanja knjiga.
Istražio je te zastrašujuće poveznice u Fahrenheitu 451,
naslovivši knjigu po temperaturi potrebnoj da papir počne gorjeti.
Točnost te temperature je kasnije postala upitna,
no to ne smanjuje romanov položaj
kao remek-djelo distopijske fikcije.
Distopijska fikcija kao žanr pojačava uznemirujuće dijelove svijeta oko nas
i zamišlja posljedice njihovog dovođenja do krajnosti.
U mnogim distopijskim pričama
vlada nameće limite na nevoljne subjekte.
No u Fahrenheitu 451
Montag saznaje da je apatija javnosti
bila ta koja je omogućila trenutni režim.
Vlada je samo iskoristila kratak raspon pažnje
i apetit za bezumnu zabavu,
pretvarajući razmjenu ideja u pepeo.
Kako kultura nestaje, mašta i samoizražavanje su sljedeći.
Čak je i način govora ljudi doživio kratki spoj:
primjerice kad Montagov šef Kapetan Beatty opisuje ubrzanje masovne kulture:
"Ubrzaj film, Montag, smjesta. Klikni? Fotka? Gledaj, Oko, Sad, Flip, Tu,
Tamo, Brzo, Tempo, Gore, Dolje, Unutra, Van, Zašto, Kako, Tko, Što, Gdje, Ha? Oh!
Bam! Pljus! Slap! Bing, Bong, Bum! Probavi-probavlja, probavi-probavi-probavlja.
Politika? Jedan stupac, dvije rečenice, naslov! Zatim, u zraku, sve nestaje!"
O ovom pustom svijetu, Montag nauči kako je teško pružiti otpor
kad ne postoji ništa vrijedno čuvanja.
Sve u svemu, Fahrenheit 451 jest portret samostalnih misli
na rubu izumiranja -
prikaz društva koje je suučesnik
svom vlastitom izgaranju.