Ne-am făcut viața, precum spune poetul, „foarte complicată”
Aceasta deoarece nu o umplem cu lumina lui Hristos.
Apoi vin copiii, nepoții, și ei nu au nimic de câștigat de la noi.
- Lumina lui Hristos - Mitropolitul Neophytos de Morfu
Binecuvântați să fie anii voștri. Sub ocrotirea lui Dumnezeu.
Plini de sfințenie. Plini de lumină.
Vedeți voi, sfântul Ioan Lampadistis, pentru ca el să fie acoperit în lumina
Sfintei Treimi, Dumnezeu a rânduit ca mai întâi el sărămână fără lumina trupească,
să orbească. Și totuși, această cruce, această durere, această mâhnire nu a
devenit o sursă de depresie. Acesta este un mesaj important pentru noi toți care
suntem în neascultare, suntem nerăbdători, pentru ca atunci când au loc o boală,
o durere sau moartea unei persoane dragi, ori un alt eveniment precum acestea ce se
întâmplă peste tot în lume: plăgi, cutremure, cataclisme, incendii,
inundații, secete, din cauza păcatelor noastre, ale tuturor, atât clerici cât și
laici, pierdem această perspectivă, că toate lucrurile se pot întâmpla, nu doar
datorită păcatelor noastre, ci ca să ne ajute pe calea pocăinței, spre a deveni
noi înșine purtători de lampioane, adică în alte cuvinte, plini de lumină.
Un purtător de lampion este o persoană ce emană lumină. Bineînțeles, sfântul este
numit purtător de lampion și pentru că este de origine din Lampadis.
Dar în biografia lui se spune că oamenii din acea vreme, de acum 900 de ani, pe
vremea cânt trăia sfântul, au văzut o lumină ieșind din mormântul sfântului,
dovadă a faptului că în toți anii în care a trăit, și care nu au fost mulți...
Câți ani a trăit (sfântul), părinte Iakovos?
Zece ani. După ce a orbit a mai trăit zece ani, de la 15 la 25 ani.
El a folosit acei zece ani în avantajul lui.
Cum profităm noi oare de anii pe care îi avem?
Aceasta este întrebarea pe care mi-o pun mie însumi când mă surprind,
de prea multe ori, prins în informațiile de pe telefonul meu.
Suntem prinși de ceva ce avem cu toții.
De multele telefoane. De multa vorbărie.
Ne-am făcut viața, precum spune poetul, „foarte complicată”.
Deoarece nu o umplem cu lumina lui Hristos.
Apoi vin copiii, nepoții, iar ei nu au nimic de câștigat (de la noi),
nici de la tată, nici de la mamă, nici de la bunică, nici de la bunic.
Copiii vor lumină de la noi. Pe Hristos îl vor de la noi.
Hristos, Lumina cea adevărată. Trebuie să știm aceste lucruri.
De aceea se întâmplă toate aceste lucruri. Ca și clopotele.Sunt ca ceasuri cu alarmă.
„Hei!” spune Iisus. „Treziți-vă!”
„Eu sunt Lumina cea advărată.
Nu vă lăsați amăgiți de comfort, bani, slavă sau plăceri!”
Sărbătoarea de astăzi, a acestui sfânt tânăr, a celor cu chipul tânăr,
de aceasta ne aduce aminte sărbătoarea de azi: Cum ne folosim timpul?
Sfântul Ioan a pus cu adevărat în aplicare ceea ce spune Vechiul Testament:
„Ajungând curând la desăvârşire, dreptul a apucat ani îndelungaţi.” (Solomon 4:13)
Alții, pentru a trăi viața Sfântului Ioan Teologul,trebuie să trăiască o mie de ani.
Dar viețile noastre nu ajung de obicei la acești o mie de ani.
De aceea ar trebui să avem grijă de timpul nostru.
Cum? Să îl umplem de lumină astfel încât copiii noștri să aibe dreptul la lumină
în aceste încercări ce se pregătesc să vină.
Pentru ca ei să poată fi învingători asupra morții, învingători asupra
păcatului, învingători asupra diavolului, precum au reușit
Sfântul Ioan Lampadistis și toți sfinții.
Și precum obișnuia să spună stareța Galaktia: „lumina lui Dumnezeu
nu doar strălucește, ci este o lumină plină de informație (cunoaștere)”
Precum sunt întrebările noastre către Dumnezeu Cel în Trei Lumini, așa va fi și
lumina ce o vom primi de la Lumina-Tatăl, Lumina-Cuvântul, Lumina-Duhul Sfânt.
Sfântul Ioan a înțeles aceasta și în orbirea lui a fost luminat.
Să ne învrednicească Domnul și pe noi.
Și mama mea ce a dormit în Domnul obișnuia să spună când Sfântul Nikita i-a zis că
unul din fiii ei avea cancer...I-a spus: „Ceilalți copii nu ți-au spus. Îți spun eu
Te voi pregăti, dar această boală nu este spre moarte, ci este școala lui Hristos.
Iar mama mea a venit la mine în Evrychou și mi-a zis:
„Charis este foarte bolnav și tu nu mi-ai spus?”
„Unde ai auzit despre aceasta?” am zis. „Sfântul Nikitas mi-a spus.”
Este o capelă acolo în Latchi unde mama obișnuia să meargă să aprindă o lumânare.
Și l-a văzut pe Sfânt acolo, în dupăamiaza aceea, iar el i-a zis: „vino să-ți spun.”
„Fiul tău Charis are o boală gravă, dar aceasta nu este spre moarte.
„Este școala lui Hristos.”
Ea a spus: „Am înțeles primul lucru (ce mi l-ai spus). Nu va muri acum...”
Charis încă trăiește, slavă Domnului!
„Dar ultima parte, că este școala lui Hristos, aceasta nu am înțeles.”
Dumnezeu a rânduit ca el (Charis) să aibe această boală
ca să îl poată aduce mai aproape de El. Mai aproape de Hristos.
Aceasta înseamnă să faci pedagogie.
Îl conduc pe copil spre învățător, iar Învățătorul nostru este Iisus Hristos.
Ce a răspuns ea când i-am zis aceasta?
„Hristoase al meu, dă copiilor mei tot ceea ce dorești Tu. Orice test vei vrea,
atâta timp cât aceasta îi va apropia de Tine.”
Ați auzit aceasta? Purtătorul de lampion de acum 900 de ani nu este singur,
mai sunt multe alte persoane în zilele noastre care sunt la fel.
Dorința lor este viața veșnică, nu o viață temporară, în păcat.
(către preot) „Mulți ani binecuvântați și luminoși! Și, părinte, fie ca mereu
să împărtășiți lumină pelerinilor ce vin aici.”