Ő itt James Risen.
Talán emlékeznek rá: ő a The New York Times
Pulitzer-díjas riportere.
Jóval azelőtt, hogy a világ megismerte volna Edward Snowden nevét,
Risen írt egy könyvet, melyben lerántotta a leplet arról,
hogy az NSA illegálisan lehallgatja az amerikaiak telefonhívásait.
Ám van a könyvnek egy másik fejezete,
mely talán még mélyebb nyomott hagyott.
Ebben egy katasztrofális amerikai hírszerző műveletről ír,
amelyben a CIA gyakorlatilag átadta Iránnak
egy atombomba tervrajzát.
Ha őrültségnek hangzik, olvassák csak el!
Hihetetlen történet!
Tudják, kinek nem tetszett ez a fejezet?
Az USA kormányzatának.
Majd' egy évtizeddel később
Risen ellen kormányzati nyomozás indult,
melyben az ügyészek követelték,
hogy árulja be egyik állítólagos forrását.
Az eljárás nyomán ő lett az arca az amerikai kormány
bejelentőket meghurcoló és újságírók után kémkedő jelenkori gyakorlatának.
Az 1. módosítás értelmében
a sajtónak jogában áll közzétenni a közérdekű titkos információt.
Ám e jog gyakorlását ellehetetleníti, ha a média nem gyűjthet adatokat,
és nem védheti meg azon bátor férfiak és nők személyiségi jogait,
akik eljuttatják őket hozzájuk.
Tehát, mikor a kormányzat fölkereste,
Risen azt tette, amit előtte már sok bátor riporter is megtett:
megtagadta a kiadását,
s azt mondta, inkább börtönbe vonul.
Így 2007 és 2015 között
Risen azzal a tudattal élt, hogy szövetségi börtönbe kerülhet,
egészen pár nappal a per kezdete előttig, mikor érdekes dolog történt.
Egyszer csak, miután évekig azt szajkózták, mennyire fontos az ügyben,
a kormányzat ejtette a Risennel szembeni összes követelését.
Mint kiderült, az elektronikus megfigyelés korában
a riporterek és forrásaik igen kevés helyen bújhatnak csak el.
Ezért Risen kudarcra ítélt tanúskodásra kényszerítése helyett,
saját digitális lábnyomát fordítják ellene a tanúk padján.
Így aztán teljes titokban és a beleegyezése nélkül
az ügyészek megszerezték Risen híváslistáját.
Megszerezték emailjeit, pénzügyi és banki adatait,
hitelkimutatásait
és még utazásainak adatait is a repülőjáratok listájával együtt.
Az így szerzett információ alapján ítélték el
Risen állítólagos forrását, a CIA-t bejelentő Jeffrey Sterlinget.
Sajnos, ez csupán egy a sok eset közül.
Obama elnök a kampánya során a bejelentők védelmét ígérte,
de elnöksége alatt az Igazságügyi Minisztérium több bejelentő ellen
indított eljárást, mint összesen a korábbi kormányzatok alatt.
Nem nehéz belátni, miért baj ez,
különösen, mivel a kormányzat sok tevékenységét már így is titkosítja.
9/11 óta gyakorlatilag minden fontosabb nemzetbiztonsági ügy
azért pattant ki, mert egy bejelentő felkeresett egy újságírót.
Tehát azt kockáztatjuk, hogy a sajtó képtelen tenni a dolgát,
amit az 1. módosításnak kellene védelmeznie,
a kormányzat mindenkire kiterjedő kémkedésének eredményeképpen.
Ám miként a technológia segítségével
a kormány megkerülte a riporterek jogait,
a sajtó is felhasználhatja a technológiát
forrásai a korábbinál még hathatósabb védelmére.
Teheti ezt attól kezdve, hogy forrásai megszólalnak,
s nem a történtek után, a tanúk padján ülve.
Ma már olyan kommunikációs szoftverek léteznek,
melyek Risen könyvének megírásakor még nem álltak rendelkezésre,
és amik a szokványos e-maileknél és telefonhívásoknál kevésbé lenyomozhatók.
Az egyik ilyen eszköz pl. a SecureDrop,
mely egy nyílt forráskódú bejelentőrendszer,
amit eredetileg még a néhai Aaron Schwartz internetzseni alkotott,
s amit napjainkban munkahelyemen, a Freedom of the Press Foundation
non-profit szervezetnél fejlesztenek.
E-mail-küldés helyett
menjen rá egy hírügynökség weboldalára,
mint amilyen a The Washington Posté is.
Itt dokumentumot tölthet fel vagy információt küldhet,
a kontakt ürlapok kitöltéséhez hasonlóan.
Ezt azután titkosítják, és olyan szerveren tárolják,
melyre kizárólag a hírügynökség léphet be.
Így a kormányzat többé nem követelheti titokban az információt,
s az általuk megszerezni kívánt információ zöme
amúgy sem lenne elérhető.
Ám a SecureDrop csak egy apró példája
a 21. századi sajtószabadság megóvásáért vívott küzdelemnek.
Sajnos, a kormányzatok világszerte
folyton egyre újabb kémtechnikákat fejlesztetnek,
amivel mindannyiunkat veszélybe sodornak.
A mi feladatunk, hogy folytassuk a munkát,
hogy ne csak a technológiában jártas bejelentőknek,
mint Edward Snowdennek, legyen lehetőségük gaztettek közzétételére.
Éppoly fontos megvédenünk a veteránok egészségügyi ellátását nyújtó
kórházak túlzsúfoltságát szóvá tevő bejelentőt,
vagy a leendő környezetvédőt,
aki Flint város szennyezett vize miatt kongatja a vészharangot,
vagy a Wall Street-i bennfentest,
aki közelgő pénzügyi válságra hívja föl a figyelmet.
Hiszen ezek az eszközök nemcsak a bűncselekményeket felfedő,
bátor férfiak és nők védelmére készültek,
hanem mindannyiunk alkotmányos jogainak védelmére is.
Köszönöm.
(Taps)