Nyligen reste jag i Nya Guineas högland
och jag pratade med en man som hade tre fruar.
Jag frågade, "Hur många fruar skulle du vilja ha?"
Det blev tyst länge,
och jag tänkte,
"Kommer han att säga fem?
Kommer han att säga tio?
Kommer han att säga 25?"
Han lutade sig mot mig
och viskade, "inga."
(Skratt)
Åttiosex procent av människosamhällen tillåter en man att ha flera fruar:
månggifte.
Men i de allra flesta av dessa kulturer,
har endast omkring fem eller tio procent av män faktiskt flera fruar.
Att ha flera partners kan vara en plåga.
I själva verket kan samfruar slåss med varandra,
ibland kan de förgifta varandras barn.
Och du måste ha en massa kor, många getter,
mycket pengar, mycket land,
för att kunna bygga ett harem.
Vi är en art som bildar par.
Nittiosju procent av däggdjur
parar inte ihop sig för att uppfostra sina barn;
men människor gör det.
Jag menar inte att vi inte...
...att vi är sexuellt trogna vår partner.
Jag har tittat på äktenskapsbrott i 42 kulturer,
jag förstår faktiskt en del av genetiken bakom det,
och en del av hjärnkretsarna i det.
Det är väldigt vanligt runt om i världen,
men vi är byggda för att älska.
Hur förändrar tekniken kärleken?
Jag tänker säga, nästan inte alls.
Jag studerar hjärnan.
Jag och mina kolleger har lagt över 100 människor i en hjärnscanner
människor som precis hade blivit kära,
människor som precis blivit avvisade,
och människor som är förälskade länge.
Och det är möjligt att förbli "förälskad" länge.
Och jag har länge hävdat
att vi har utvecklat tre distinkt olika hjärnsystem
för parning och reproduktion:
sexdrift,
känslor av intensiv romantisk kärlek
och känslor av djup kosmisk anknytning till en långsiktig partner.
Tillsammans orkestrerar dessa tre hjärnsystem,
med många andra delar av hjärnan,
vårt sexualliv, kärleksliv och familjeliv.
Men de ligger långt under hjärnbarken,
långt under det limbiska systemet där vi känner våra känslor,
skapar våra känslor.
De ligger i de mest primitiva delarna av hjärnan, kopplat till energi,
fokus, begär, motivation, vilja och handlingskraft.
I detta fall,
driften att vinna livets största pris:
en parningspartner.
De utvecklades för mer än 4,4 miljoner år sedan
bland våra tidigaste anfäder,
och de kommer inte att förändras
om du sveper vänster eller höger på Tinder.
(Skratt)
(Applåder)
Det råder inga tvivel om att teknik förändrar sättet som vi uppvaktar på:
mejlande, sms,
emoijer för att uttrycka våra känslor,
sex-sms,
"gilla" en bild, selfies ...
Vi ser nya regler och tabun över hur man uppvaktar.
Men, ni vet,
förändrar detta dramatiskt kärlek?
Det sena 40-talet då,
när bilen blev väldigt populär
och vi plötsligt hade rullande sovrum?
(Skratt)
Och introduktionen av p-piller?
Inte längre kedjad av det stora hotet av graviditet och socialt fördärv,
kunde kvinnor äntligen uttrycka sin primitiva och primala sexualitet.
Inte heller dejtingsidor förändrar kärlek.
Jag är Chief Scientific Advisor på Match.com,
det har jag varit i 11 år.
Jag fortsätter berätta för dem och de håller med mig,
att dessa inte är dejtingsidor,
de är introduktionssidor.
När du sitter i en bar,
på ett kafé,
på en parkbänk,
vaknar din urgamla hjärna likt en sovande katt som väcks,
och du ler
och skrattar och lyssnar
och paraderar så som våra anfäder gjorde för 100 000 år sedan.
Vi kan ge dig olika människor,
alla dejtingsidor kan det,
men den sanna algoritmen är din egna mänskliga hjärna.
Teknik kommer inte förändra det.
Teknik kommer inte heller förändra vem du väljer att älska.
Jag studerar personlighetsbiologi,
och jag har kommit att tro,
att vi har utvecklat fyra breda sätt att tänka på och bete oss,
länkat till dopamin, serotonin,
testosteron och östrogena system.
Så jag skapade ett frågeformulär baserat på hjärnvetenskap,
för att mäta till vilken grad du uttrycker dragen,
konstellationen av dragen,
länkade till var och en av dessa fyra hjärnsystem.
Sedan sätter jag detta frågeformulär på olika Match-dejtingsidor
i 40 länder.
Fjorton miljoner eller fler personer har nu svarat på enkäten,
och jag har kunnat se vem som naturligt dras till vem.
Och som det visar sig,
de som uttryckte dopaminsystemet
tenderar att vara nyfikna, kreativa, spontana, energiska –
Jag skulle tro att det finns en massa sådana människor i det här rummet –
de dras till människor som liknar dem själva.
Nyfikna, kreativa människor behöver människor som dem själva.
Människor som uttrycker serotoninsystemet
tenderar att vara traditionella, konventionella, de följer regler,
de respekterar auktoriteter,
de tenderar att vara religiösa, religiositet finns i serotoninsystemet...
och traditionella människor söker sig till traditionella människor.
På det sättet attraheras lika till lika.
I de två andra fallen attraheras motsatser.
Människor som uttrycker testosteronsystemet
tenderar att vara analytiska, logiska, direkta, beslutsamma,
och de söker sig till motsatsen:
de söker någon med mycket östrogen,
någon som har goda verbala färdigheter
och social kompetens,
som är väldigt intuitiva
och som är mycket vårdande och känslomässigt uttrycksfulla.
Vi har naturliga mönster av partnerval.
Modern teknik kommer inte att ändra vem vi väljer att älska.
Men tekniken producerar en modern trend
som jag tycker är särskilt viktig.
Den associeras med begreppet valfrihetens paradox.
I miljontals år
levde vi i små jägare- och samlaregrupper.
Du hade inte möjligheten att välja
mellan 1 000 personer på en dejtingsajt.
I själva verket har jag studerat detta nyligen,
och jag tror att det finns en känslig punkt i hjärnan;
Jag vet inte vad det är, men tydligen, efter att ha läst en del av uppgifterna,
kan vi omfamna ca fem till nio alternativ, och efter det,
kan man hamna i vad akademiker kallar "kognitiv överbelastning"
och man väljer inte någon.
Så jag har kommit att tro att på grund denna kognitiv överbelastning
inleder vi en ny form av uppvaktning
som jag kallar "långsam kärlek."
Jag kom fram till detta under mitt arbete med Match.com.
Varje år under de senaste sex åren,
har vi gjort en studie som kallas "Singlar i Amerika."
Vi undersöker inte Match-befolkningen,
vi undersöker den amerikanska befolkningen.
Vi använder fler än 5 000 människor,
ett representativt stickprov av amerikaner baserat på USA:s folkräkning.
Vi har nu data från fler än 30 000 människor,
och vartenda år
ser jag samma mönster.
Varje år när jag ställer frågan,
har mer än 50 procent av människorna haft ett engångsligg,
inte nödvändigtvis förra året, men under sina liv,
50 procent har haft knullkompisar
under sitt liv,
och mer än 50 procent har levt med en person långsiktigt
innan de gift sig.
Amerikaner anser att det är vårdslöst.
Jag har tvivlat på det under en lång tid;
mönsterna är för starka.
Det måste finnas någon darwinistisk förklaring,
för så många människor är inte galna.
Och jag snubblade då över statistik som verkligen blev tydlig för mig.
Det var en väldigt intressant akademisk artikel
där jag såg att 67 procent av singlar i Amerika idag
som lever långsiktigt med någon
ännu inte har gift sig för att de är livrädda för skilsmässa.
De är rädda för de sociala,
rättsliga, känslomässiga,
ekonomiska konsekvenserna av skilsmässa.
Så jag kom att inse att jag inte tror detta är hänsynslöshet;
jag tror det är försiktighet.
Dagens singlar vill veta varje enskild sak om en partner
innan de gifter sig.
Man lär sig mycket i sängen,
inte bara hur någon älskar,
utan huruvida de är snälla,
om de kan lyssna
och i min ålder,
om de har sinne för humor.
(Skratt)
Och i en tid där vi har alltför många val,
och väldigt lite rädsla för graviditet och sjukdom
och vi inte har någon skamkänsla för sex före äktenskapet,
Jag tror att folk tar sin tid att älska.
Och faktiskt, vad som händer är,
vad vi ser är en verklig utvidgning av trolovningsstadiet
innan man gifter sig.
Förr var giftermål starten på ett förhållande,
nu är det finalen.
Men den mänskliga hjärnan ...
(Skratt)
den mänskliga hjärnan segrar alltid,
och faktiskt, i USA idag,
kan 86 procent av amerikanerna tänka sig att gifta sig vid 49 års ålder.
Och även i kulturer runt om i världen där de inte gifter sig så ofta,
slår de ner sig sig så småningom med en långsiktig partner.
Så jag började inse:
Under denna långa förlängningen av trolovningsstadiet,
om man kan bli av med dåliga relationer innan man gifter sig,
kommer vi kanske att se fler lyckliga äktenskap.
Så jag gjorde en studie på 1 100 gifta människor i Amerika –
inte på Match.com, givetvis –
och frågade dem massor av frågor.
Men en av frågorna var,
"Skulle du gifta om dig med den person du är gift med just nu?"
Och 81 procent svarade ja.
Den största förändringen i modern romantik och familjeliv
är inte teknik.
Det är inte ens långsam kärlek.
Det är faktiskt kvinnor som tränger sig på arbetsmarknaden
i kulturer runt världen.
I miljontals år
levde våra förfäder i små jägar- och samlargrupper.
Kvinnor pendlade till jobbet för att samla sina frukter och grönsaker.
De kom hem med 60 till 80 procent av kvällsmåltiden.
Dubbel-inkomst familjer var vanliga.
Och kvinnor ansågs lika ekonomiskt, socialt
och sexuellt kraftfulla som män.
Sen förändrades miljön för sådär 10 000 år sedan,
vi började bosätta oss på gårdar
och både män och kvinnor blev faktiskt tvungna
att gifta sig med rätt person,
med rätt bakgrund,
med rätt religion
och från rätt ätt och sociala och politiska kopplingar.
Mäns arbeten blev viktigare:
de behövde flytta stenarna, fälla träden, ploga landet.
De tog sina produkter till lokala marknader, och kom hem
med något som liknade pengar.
Tillsammans med detta
ser vi en ökning av en mängd trosföreställningar:
tron på oskuld vid giftermål,
arrangerade giftermål, strikt arrangerade giftermål,
tron på att mannen var ansvarig för hushållet,
att kvinnans plats var i hemmet
och viktigast av allt,
hedra din man, och tills döden skiljer oss åt.
Dessa är borta.
De försvinner, och på många platser,
är de borta.
Vi befinner oss i en giftermålsrevolution.
Vi kastar bort 10 000 år av vår jordbrukstradition
och går vidare mot jämlika relationer mellan könen
något som jag anser vara kompatibelt med den gamla mänskliga anden.
Jag är ingen Pollyanna;
det finns mycket att gråta över.
Jag har studerat skilsmässor i 80 kulturer,
Jag har studerat äktenskapsbrott i många,
det finns en hel hög problem.
Som William Butler Yeats, poeten, en gång sa,
"Kärlek är skev."
Jag skulle tillägga, "Ingen kommer ut levande."
(Skratt)
Vi har alla problem.
Men i själva verket tror jag poeten Randall Jarrell sammanfattar det bäst.
Han sa, "Familjelivets mörka, oroliga värld,
där den största kan misslyckas, och den ringaste lyckas."
Men jag lämnar er med detta:
kärlek och anknytning kommer att segra,
teknik kan inte ändra det.
Och jag kommer att avsluta med att säga
all förståelse för mänskliga relationer måste ta hänsyn till
en av de mest kraftfulla
och avgörande faktorerna hos mänskligt beteende:
den outsläckliga,
anpassningsbara
och ursprungliga mänskliga strävan att älska.
Tack.
(Applåder)
Tack för det, Helen.
Som du vet finns det en till talare bland oss
som arbetar i samma fält.
Hon har ett annat perspektiv på det.
Esther Perel är en psykoterapeut som arbetar med par.
Du studerar data,
Esther studerar berättelserna som par berättar för henne,
när de kommer till henne för hjälp.
Vi tar upp henne till oss på scenen.
Esther?
(Applåder)
Så, Esther,
när du såg Helens föredrag,
fanns det någon del i det
som genljöd med dig genom linsen av ditt eget arbete
som du vill kommentera?
Det är intressant, för å ena sidan,
är behovet av kärlek allestädes närvarande och universell.
Men sättet vi älskar på,
innebörden vi gör av det,
reglerna som styr våra relationer, tror jag,
håller på att förändras fundamentalt.
Vi kommer från en modell som, fram tills nu,
främst reglerades runt plikt och skyldighet,
behoven hos den kollektiva och lojalitet.
Och vi har skiftat det
till en modell för fritt val och individuella rättigheter,
och självförverkligande och lycka.
Och så var det det första jag tänkte,
att behovet inte ändras,
men sammanhanget och hur vi reglerar dessa relationer
förändras mycket.
Angående valfrihetens paradox,
ni vet, å ena sidan
uppskattar vi nyheten
att kunna ha så många alternativ.
Och på samma gång,
när du pratar om den här kognitiva överbelastningen,
ser jag många, många människor som ...
fruktar den osäkerhet och det tvivel på dem själva
som kommer med denna mängd av val,
som skapar ett fall av "FOMO"
och sedan leder oss -
"FOMO", rädslan för att missa något viktigt eller roligt -
det är som typ, "Hur vet jag att jag hittat den rätte,
den ende?"
Så vi har skapat vad jag kallar denna sak "stabil tvetydighet."
Stabil tvetydighet är när du är för rädd för att vara ensam
men också inte riktigt villig att engagera dig i intimitetsbyggande.
Det är en uppsättning taktiker som förlänger osäkerheten i en relation
men också osäkerheten i uppbrottet.
Så, här på internet finns tre stora sådana.
En isbildning och kokande,
vilka är bra fördröjningstaktiker
som erbjuder ett slags vänteläge
som betonar den odefinierade karaktären hos en relation
men på samma gång ger dig tillräckligt mycket tröstande stabilitet
och tillräcklig frihet genom de odefinierade gränserna.
(Skratt)
Ja?
Och sedan kommer ghosting.
Ghosting är, i grund och botten,
att man hux flux försvinner från en konversation
och man behöver inte handskas med den smärta som man tillfogar en annan,
eftersom man gör det osynligt även för sig själv.
(Skratt)
Ja?
Så jag tänkte - dessa ord kom till mig när jag lyssnade på dig,
hur en vokabulär också skapar en verklighet,
och på samma gång,
det är min fråga till dig:
Tror du, när sammanhanget förändras,
att det fortfarande innebär att kärlekens natur förblir densamma?
Du studerar hjärnan och jag studerar människors relationer och berättelser,
så jag tror att det är allt du säger, plus...
Men jag vet inte alltid till vilken grad en föränderlig kontext ...
Börjar det vid någon punkt att förändras,
om innebörden förändras, förändras behovet,
eller är behovet oavhängigt av hela sammanhanget?
Wow! Tja ...
(Skratt)
(Applåder)
Jag har tre poänger här, eller hur?
Först av allt, till din första:
Vi har förändrats, att vi nu vill ha en person att älska,
och i tusentals år var vi tvungna att gifta oss med rätt person
med rätt bakgrund med rätt kopplingar.
Och faktum är att, i mina studier av 5 000 människor varje år,
frågar jag dem, "Vad letar du efter?"
Och varje år säger över 97 procent att ...
Listan växer ...
Tja, nej.
Den grundläggande saken är att över 97 procent av människor
vill ha någon som respekterar dem,
någon de kan lita på och anförtro sig åt,
någon som får dem att skratta,
någon som ger tillräckligt med tid
och någon som de finner fysiskt attraktiv.
Det förändras aldrig.
Och det är verkligen ... du vet, Det finns två delar...
Men du vet vad jag kalla det?
Det är inte vad folk brukade säga.
Det är rätt.
De sa att de ville ha någon med vilken de har kamratskap,
ekonomiskt stöd, barn.
Vi gick från produktionsekonomi till tjänsteekonomi.
(Skratt)
Vi gjorde det i kulturen och vi gör det i äktenskap.
Ja, ingen tvekan om det.
Det är intressant, millenniegenerationen vill faktiskt vara mycket bra föräldrar,
medan generationen bakom dem ville ha ett mycket bra äktenskap
men är inte lika fokuserad på att vara en bra förälder.
Man ser alla dessa nyanser.
Det finns två grundläggande delar av personlighet:
Det är din kultur, allt du växte upp att göra och tro och säga,
och det är ditt temperament.
I grund och botten, vad jag har pratat om är temperamentet.
Och att temperament säkert kommer att förändras med föränderliga tider
och föränderliga övertygelser.
Och när det gäller valfrihetens paradox,
Det är ingen tvekan om att det är en klurig situation.
Det fanns miljontals år där du hittade den söta pojken
på andra sidan av vattenhålet,
och du körde på.
Ja, men du ...
Jag vill säga en sak till.
Summan av kardemumman är, i jägar- och samlarsamhällen,
tenderade de att ha två eller tre partners under sitt liv.
De var inte mossiga!
Och jag menar inte att vi gör det,
men kontentan är, att vi alltid haft alternativ.
Mänskligheten är alltid...
hjärnan är byggd för vad vi kallar "ekvilibrera,"
för att försöka bestämma:
Ska jag komma, ska jag stanna? Ska jag gå, stanna?
Vilka är möjligheterna här?
Hur hanterar jag det där?
Och så jag tror att vi ser en annan utveckling av det nu.
Tack så mycket till er båda.
Jag tror att ni kommer att ha en miljon middagspartners ikväll!
(Applåder)
Tack, tack.