Nedavno sam putovala u visoravni Nove Gvineje
i razgovarala sam sa čovekom koji ima tri supruge.
Upitala sam ga: "Koliko žena bi voleo da imaš?"
I usledila je duga pauza,
i pomislila sam u sebi:
"Hoće li da kaže pet?
Da li će reći 10?
Da li će reći 25?"
A on se nageo prema meni
i prošaputao: "Nijednu."
(Smeh)
Osamdeset šest procenata ljudskih društava dozvoljava muškarcu da ima više supruga -
poligamiju.
Ali u značajnoj većini ovih kultura
svega pet do deset procenata muškaraca zapravo ima nekoliko supruga.
Imati nekoliko partnera može da bude zubobolja.
Zapravo, supruge mogu međusobno da se svađaju,
ponekad čak mogu i da potruju jedna drugoj decu.
I morate da imate mnogo krava, mnogo koza,
mnogo novca, mnogo zemlje
kako biste sagradili harem.
Mi smo vrsta koja se sparuje.
Devedeset sedam procenata sisara se ne sparuje kako bi podizali svoje mlade
a ljudska bića to rade.
Ne sugerišem da nismo -
da smo nužno seksualno verni našim partnerima.
Posmatrala sam preljubu u 42 kulture,
zapravo razumem delom genetiku iza nje,
kao i neke od njenih moždanih tokova.
Veoma je uobičajena širom sveta,
ali stvoreni smo da volimo.
Kako tehnologija menja ljubav?
Reći ću da skoro uopšte ne menja.
Izučavam mozak.
Moje kolega i ja smo stavili preko 100 ljudi na skener mozga -
ljude koji su se upravo srećno zaljubili,
ljude čiju su ljubav upravo odbili
i ljude koji su već dugo zaljubljeni.
I moguće je ostati "zaljubljen" na duže.
I davno sam utvrdila
da su kod nas evoluirala tri vidno različita moždana sistema
za parenje i razmnožavanje:
nagon za seksom,
osećanja snažne romantične ljubavi
i osećanja duboke kosmičke vezanosti za dugogodišnjeg partnera.
A ova tri moždana sistema zajedno -
uz mnoge druge delove mozga -
upravljaju našim seksualnim, romantičnim i porodičnim životima.
Međutim, nalaze se daleko ispod korteksa,
daleko ispod limbičkog sistema gde osećamo naše emocije,
gde nastaju naše emocije.
Oni leže u najprimitivnijim delovima mozga povezanim s energijom,
usredsređenošću, žudnjom, motivacijom, željom i nagonom.
U ovom slučaju
to je nagon da se dođe do najveće životne nagrade:
partnera za parenje.
Evoluirali su pre više od 4,4 miliona god. kod naših prvih predaka,
i neće se promeniti ako prstom povučete nalevo ili nadesno na Tinderu.
(Smeh)
(Aplauz)
Nesumnjivo je da tehnologija menja način na koji se udvaramo:
imejlovi, poruke,
emotikoni za izražavanje emocija,
seksualne poruke,
"sviđanje" fotografija, selfiji...
Svedoci smo novih pravila i tabua udvaranja.
Međutim, znate -
da li ovo zapravo drastično menja ljubav?
Šta je sa kasnim 1940-im,
kad je automobil postao veoma popularan
i kad smo iznenada dobili pokretne spavaće sobe?
(Smeh)
Šta je sa dolaskom kontraceptivne pilule?
Oslobođene velike opasnosti trudnoće i društvene propasti,
žene su konačno mogle da ispolje svoju primitivnu i iskonsku seksualnost.
Čak ni sajtovi za zabavljanje ne menjaju ljubav.
Ja sam glavna naučna savetnica na Match.com-u,
to sam već skoro 11 godina.
Stalno im govorim, i oni se slažu sa mnom,
da to nisu sajtovi za zabavljanje,
to su sajtovi za upoznavanje.
Kad sedite u baru,
u kafiću,
na klupi u parku,
vaš drevni mozak namah kreće u akciju kao kad se uspavana mačka probudi
i smešite se
i smejete se
i slušate
i šepurite se na isti način kao i naši preci pre 100 000 godina.
Možemo vam ponuditi više ljudi -
svi sajtovi za zabavljanje mogu -
ali jedini istinski algoritam je vaš vlastiti ljudski mozak.
Tehnologija to neće promeniti.
Tehnologija takođe neće promeniti koga birate da volite.
Izučavam biologiju ličnosti
i stigla sam do uverenja
da su kod nas evoluirala četiri veoma široka načina razmišljanja i ponašanja,
u vezi sa sistemima dopamina, serotonina,
testosterona i estrogena.
Pa sam napravila upitnik direktno na osnovu nauke o mozgu
kako bih izmerila stepen do kog ispoljavate osobine -
skupine osobina -
povezane sa svakim od ova četiri moždana sistema.
Potom sam postavila taj upitnik na više sajtova za zabavljanje
u 40 država.
Za sad je više od 14 miliona ljudi ispunilo upitnik,
i mogla sam da imam uvid u to koga prirodno privlači ko.
I ispostavilo se
da su oni kod kojih je izražen dopaminski sistem
više znatiželjni, kreativni, spontani, energični -
pretpostavljam da ima poprilično sličnih ljudi u ovoj prostoriji -
privlače ih ljudi slični njima.
Znatiželjnim, kreativnim ljudima su potrebni ljudi nalik njima.
Ljudi kod kojih je izražen serotoninski sistem
su više tradicionalni, konvencionalni, oni poštuju pravila,
poštuju autoritete,
često su religiozni - religioznost je u serotoninskom sistemu -
a tradicionalne ljude privlače tradicionalni ljudi.
U tom slučaju se sličnosti privlače.
U druga dva slučaja se suprotnosti privlače.
Ljudi kod koji je izražen testosteronski sistem
su često analitični, logični, direktni, odlučni
i privlače ih suprotnosti:
privlače ih oni sa izraženim estrogenom,
oni koji imaju veoma dobre verbalne veštine
i vešti su s ljudima,
koji su izuzetno intuitivni
i koji su veoma brižni i emotivno izražajni.
Imamo prirodne obrasce izbora za parenje.
Moderna tehnologija neće promeniti koga biramo da volimo.
Ali tehnologija proizvodi jedan savremeni trend
koji smatram naročito važnim.
Povezan je sa konceptom paradoksa izbora.
Milionima godina
smo živeli u malim grupama za lov i sakupljanje.
Niste imali mogućnost da birate
između 1000 ljudi na sajtu za zabavljanje.
Zapravo, ovo sam nedavno istraživala,
i zapravo smatram da postoji nekakva tačka zasićenosti u mozgu;
ne znam o čemu se radi, ali očito, iz uvida u mnoštvo podataka,
možemo da prigrlimo između pet i devet alternativa i nakon toga
zapadate u ono što akademici nazivaju "kognitivnim preopterećenjem",
i uopšte ne odabirate bilo koga.
Pa sam shvatila da zbog ovog kognitivnog preopterećenja
ulazimo u novi oblik udvaranja
koji nazivam "spora ljubav".
Do ovog sam stigla radeći sa Match.com-om.
Svake godine u proteklih šest godina
smo radili istraživanje pod nazivom "Samci u Americi".
Ne anketiramo populaciju sa Match-a,
anketiramo američku populaciju.
Koristimo više od 5000 ljudi,
reprezentativan uzorak Amerikanaca zasnovan na popisu SAD-a.
Trenutno imamo podatke za preko 30 000 ljudi
i svake godine
gledam iste obrasce.
Svake godine kad postavim pitanje,
preko 50 procenata ljudi koji su imali šemu za jednu noć -
ne nužno u poslednjih godinu dana, već u njihovom životu -
50% je imalo prijatelje sa kojima imaju seks
tokom svog života,
a preko 50 procenata je živelo dugo godina s nekim
pre venčanja.
Amerikanci ovo smatraju nesmotrenošću.
Dugo sam sumnjala u to;
obrasci su tako dosledni.
Mora da postoji nekakvo darvinovsko objašnjenje -
Ne može toliko ljudi da bude ludo.
I onda sam nabasala na statistiku koja mi je bila bliska.
Radilo se o zanimljivom akademskom članku
iz kog sam saznala da 67 procenata samaca u Americi danas,
koji dugo žive s nekim,
još uvek se nisu venčali jer se užasavaju razvoda.
Užasavaju se društvenih,
pravnih, emotivnih,
ekonomskih posledica razvoda.
Pa sam shvatila da ne verujem da se radi o nesmotrenosti;
Mislim da se radi o oprezu.
Današnji samci žele da znaju sve živo o svom partneru
pre nego što se venčaju.
Saznate mnogo ispod jorgana,
ne samo o tome kako neko vodi ljubav,
već i da li su srdačni,
znaju li da slušaju,
i u mojim godinama,
imaju li smisla za humor.
(Smeh)
A u dobu u kom imamo isuviše velik izbor,
imamo neznatan strah od trudnoće i bolesti
i ne stidimo se zbog seksa pre braka,
mislim da ljudi ne srljaju u ljubav.
A zapravo se događa sledeće,
ono što viđamo je istinska ekspanzija faze pred vezivanje,
pre nego što stanete na ludi kamen.
Nekad je brak bio početak veze -
sad je finale.
No ljudski mozak -
(Smeh)
Ljudski mozak uvek trijumfuje,
i zaista u SAD-u danas
86 procenata Amerikanaca će se venčati do 49 godine,
pa čak i u kulturama širom sveta gde se tako često ne venčavaju,
kad-tad se skrase sa dugoročnim partnerom.
Pa sam počela da uviđam:
tokom ove duge ekstenzije faze pred vezivanje,
ako možete da se otarasite loših veza pre nego što se venčate,
možda ćemo da otkrijemo više srećnih brakova.
Pa sam uradila istraživanje na 1100 venčanih ljudi u Americi -
ne sa Match.com-a, naravno -
i postavila sam im mnogo pitanja.
No jedno od pitanja je glasilo:
"Da li biste se ponovo venčali sa osobom s kojom ste trenutno?"
I 81 procenat je odgovorilo: "Da".
Zapravo, najveća promena u savremenoj ljubavi i porodičnom životu
nije tehnologija.
Nije čak ni spora ljubav.
Već žene koje popunjavaju tržište rada
u kulturama širom sveta.
Milionima godina,
naši preci su živeli u malenim grupama za lov i sakupljanje.
Žene su krećale na rad kako bi brale voće i povrće.
Vraćale su se kući sa 60 do 80 posto večernjeg obroka.
Uobičajene su bile porodice sa dvoje zaposelnih.
I žene su smatrane podjednako ekonomski, društveno
i seksualno moćne kao i muškarci.
Onda se okruženje promenilo, pre nekih 10 000 godina,
počeli smo da se skrašavamo na imanjima,
te su i muškarci i žene postali primorani, zaista,
da se venčaju s pravom osobom,
iz odgovarjućeg okruženja,
odgovarajuće religije
i odgovarajućeg porekla, kao i društvenih i političkih veza.
Muški poslovi su postali važniji:
morali su da pomeraju stene, obaraju drveće, oru zemlju.
Nosili su proizvode na lokalne pijace i vraćali se kući
s nečim nalik novcu.
S ovim
vidimo uspon gomile uverenja:
ubeđenje u bračnu nevinost,
ugovorene brakove - strogo ugovorene brakove -
uverenje da je muškarac glava domaćinstva,
da je ženi mesto u kući,
i najvažnije
poštuj svog muža i dok nas smrt ne rastavi.
Ovoga više nema.
Ovo nestaje, a na mnogim mestima
je nestalo.
Trenutno je u toku revolucija braka.
Oslobađamo se 10 000 godina poljoprivredne tradicije
i približavamo se egalitarnom odnosu među rodovima -
nešto što doživljavam kao veoma saglasno sa drevnim ljudskim duhom.
Nisam optimistično dete;
ima tu štošta za žaljenje.
Izučavala sam razvod u 80 kultura,
izučavala sam, kao što rekoh, prevaru u mnogim -
ima tu čitava hrpa problema.
Kako je pesnik Vilijam Batler Jejts jednom rekao:
"Ljubav je nepoštena stvar."
Dodala bih: "Niko se živ neće izvući."
(Smeh)
Svi imamo probleme.
Ali zapravo mislim da je pesnik Rendal Džerel to najbolje sročio.
Rekao je: "Mračni, nespokojni svet porodičnog života -
gde najveći omanuti mogu, a najkrotkiji uspevaju."
Međutim, ostaviću vas s ovim:
ljubav i privrženost će da opstanu,
tehnologija to ne može da promeni.
I završiću rečima,
bilo kakvo razumevanje ljudskih odnosa, mora da uzme u obzir
jednu od najmoćnijih odrednica ljudskog ponašanja:
neutoljivi,
prilagodljivi
i iskonski nagon ljudi da vole.
Hvala vam.
(Aplauz)
Keli Stecel: Mnogo ti hvala, za ovo, Helen.
Kao što znaš, sa nama je još jedan govornik
koji radi u tvojoj oblasti.
Ona joj prilazi iz drugačije perspektive.
Ester Perel je psihoterapeutkinja koja radi s parovima.
Ti izučavaš podatke,
Ester izučava priče koje joj parovi pričaju,
kada zatraže od nje pomoć.
Neka nam se pridruži na sceni.
Ester?
(Aplauz)
Pa, Ester,
dok si gledala Helenin govor,
da li ti je neki njegov deo
zvučao poznato kroz perspektivu tvog sopstvenog rada
koji bi želela da prokomentarišeš?
Ester Perel: Zanimljivo je jer s jedne strane,
potreba za ljubavlju je sveprisutna i univerzalna.
Međutim, način na koji volimo -
značenje koje pripisujemo -
pravila koja uređuju naše odnose, ja mislim
da se temeljno menjaju.
Proistekli smo iz modela koji je do sad
primarno bio regulisan oko dužnosti i obaveza,
kolektivnih potreba i odanosti.
I preokrenuli smo to
u model slobode izbora i individualnih prava
i samoispunjenosti i sreće.
I dakle, prvo sam to pomislila,
kako se potreba nije promenila,
ali kontekst i način na koji upravljamo tim odnosima
su se mnogo promenili.
U vezi sa paradoksom izbora -
znate, s jedne strane, naslađujemo se novinom
i razigranošću, verujem,
time što imamo toliki izbor.
A istovremeno,
dok govoriš o kognitivnoj preopterećenosti,
vidim mnoge, mnoge ljude koji...
koji strepe od neizvesnosti i nesigurnosti
koja proističe iz ovolikog izbora,
uzrokujući stanje "SOPP"
i koja nas vodi -
SOPP, strah od propuštene prilike, ili strah od propusta -
poput: "Kako da znam da sam pronašla pravog -
odgovarajućeg?"
Pa smo stvorili nešto što nazivam "stabilnom nedoumicom".
Stabilna nedoumica je kad ste preplašeni od usamljenosti,
ali takođe niste voljni da se uključite u izgradnju prisnosti.
To je skup taktika koje nekako odlažu neizvesnost ljubavne veze,
ali i neizvesnost raskida.
Pa, na internetu imate tri značajnije taktike.
Prva je zaleđivanje i krčkanje,
a to su sjajne taktike odugovlačenja
koje nude obrazac zadržavanja,
koji naglašava neodređenu prirodu ljubavnog odnosa,
ali vam istovremeno nudi dovoljno utešne doslednosti
i dovoljno slobode neodređenih ograničenja.
(Smeh)
Je l' da?
A onda sledi fantom taktika.
A fantom je u suštini,
kad na licu mesta nestanete iz sve te mase tekstova
i ne morate da se bavite bolom koji ste naneli drugome,
jer ste se postarali da bude nevidljiv i vama samima.
(Smeh)
Je l' da?
Pa sam razmišljala - ove reči sam smislila dok sam te slušala,
u smislu kako rečnik takođe stvara realnost,
a istovremeno,
ovo je moje pitanje za tebe:
da li smatraš da kad se kontekst izmeni
da i dalje znači da je priroda ljubavi ostala ista?
Ti izučavaš mozak, a ja izučavam ljudske odnose i priče,
te ja mislim da stoji sve što si rekla i više.
Ali ja uvek ne znam stepen do kog izmena konteksta...
Da li istovremeno počinje da menja -
ako se značenje promeni, da li to menja potrebu,
ili je potreba nezavisna od čitavog konteksta?
HF: Opa! Pa -
(Smeh)
(Aplauz)
Pa, ovde imam tri zaključka, u redu?
Pre svega, što se tiče prvog,
nesumnjivo da smo se promenili, da sada želimo osobu koju ćemo da volimo
dok smo hiljadama godina morali da se venčavamo pravom osobom,
odgovarajućeg porekla i odgovarajućih veza.
I, zapravo, u mojim istraživanjima 5000 ljudi svake godine,
pitam ih: "Za čim tragate?"
I svake godine, preko 97 procenata kaže -
EP: Lista raste -
HF: Ne baš.
Osnovno za 97 procenata ljudi
je da žele nekoga ko ih poštuje,
nekoga kome mogu da veruju i da se poveravaju,
nekoga ko ih zasmejava,
nekoga ko ima dovoljno vremena za njih
i nekoga koga smatraju fizički privlačnim.
To se nikad ne menja.
I izvesno - znate - imamo dva dela -
EP: Ali znaš kako ja to nazivam?
Ljudi nekad nisu tako govorili -
HF: To je tačno.
EP: Govorili su da žele nekoga s kim imaju drugarstvo,
ekonomsku podršku, decu.
Prešli smo sa proizvodne ekonomije na uslužnu ekonomiju.
(Smeh)
Uradili smo to uopšteno u kulturi i uradili smo to u braku.
HF: Naravno, to je nesumnjivo.
Ali je zanimljivo da milenijalci zapravo žele da budu dobri roditelji,
dok je generacija pre njih želela da ima ugodne brakove,
ali se nisu usredsređivali na dobro roditeljstvo.
Vidite sve te nijanse.
Imamo dva osnovna dela ličnosti:
imamo kulturu - sve sa čime ste odrasli, u šta verujete i govorite -
i imamo temperament.
U suštini ja sam govorila o temperamentu.
A taj temperament će se izvesno menjati s vremenom promena
i promenom uverenja.
A što se tiče paradoksa izbora,
nesumnjivo se radi o začkoljici.
Milionima godina ste pronalazili tog simpatičnog dečaka
s druge strane bare
i išli ste mu u susret.
EP: Da, ali -
HF: Želim da kažem još nešto.
U krajnjoj liniji, u društvima lovaca i sakupljača,
imali su dva ili tri partnera tokom njihovog života.
Nisu bili nepustolovni!
I ne sugerišem da mi jesmo,
ali u krajnjoj liniji, oduvek smo imali alternative.
Čovečanstvo je oduvek -
zapravo, mozak je stvoren za nešto što zovemo "uravnoteživanjem",
da pokuša da odluči:
da li da dođem i ostanem? Da li da odem ili ostanem?
Kakve su mi šanse tamo?
Kako da se snađem s ovim ovde?
Stoga smatram da sad gledamo još jednu manifestaciju toga.
KS: Pa, hvala vam obema mnogo.
Mislim da ćete večeras imati milion partnera za večeru!
(Aplauz)
Hvala vam, hvala vam.