Da li ste znali da svaki put kad muzičari uzmu svoje instrumente
počne vatromet po celom njihovom mozgu?
Spolja, oni možda izgledaju mirni i skoncentrisani,
dok čitaju note i izvode precizne i uvežbane potrebne pokrete.
Ali u njihovim mozgovima je počela žurka.
Kako to znamo?
Pa, u poslednjih nekoliko decenija,
neurolozi su napravili ogromne pomake
u razumevanju funkcionisanja naših mozgova posmatrajući ih u trenutku rada
instrumentima kao što su FMR i PET skeneri.
Kad su ljudi spojeni na te mašine,
zadaci poput čitanja ili rešavanja matematičkih problema
imaju odgovarajuće oblasti mozga
u kojima se može primetiti aktivnost.
Ali kada su istraživači dali učesnicima da slušaju muziku,
ugledali su vatromet.
Više oblasti u njihovim mozgovima se obasjalo istovremeno,
dok su obrađivale zvuk,
rastavljen na delove kako bi se razumeli elementi poput melodije i ritma,
da bi se sve opet stopilo u jedinstveno muzičko iskustvo.
A naši mozgovi obavljaju sav taj posao u deliću sekunde
od trenutka kad čujemo muziku do trenutka kad naša stopala počnu da tapkaju u ritmu.
Ali kada su se naučnici okrenuli sa posmatranja mozgova
slušalaca muzike na mozgove muzičara,
mali dvorišni vatromet se pretvorio u proslavu jubileja.
Ispostavilo se da dok slušanje muzike angažuje mozak
u neke vrlo interesantne aktivnosti,
sviranje muzike je moždani ekvivalent treninga za celo telo.
Neurolozi su videli da se brojne oblasti mozga pale,
dok istovremeno obrađuju različite informacije
u komplikovanim, međusobno povezanim, i zadivljujuće brzim sekvencama.
Ali šta je to u izvođenju muzike što pali svetlo u mozgu?
Istraživanje je još relativno novo, ali neurolozi imaju dosta jasnu zamisao.
Sviranje muzičkih instrumenata angažuje praktično sve delove mozga istovremeno,
naročito u vizuelnom, auditivnom i motoričkom korteksu.
I kao i kod svakog drugog vežbanja, disciplinovano, strukturisano vežbanje
jača te funkcije mozga, što nam omogućava da primenimo tu snagu
i na ostale aktivnosti.
Najočiglednija razlika između slušanja muzike i sviranja
je da potonje zahteva dobre motoričke sposobnosti
koje su pod kontrolom obe hemisfere mozga.
Ono takođe kombinuje jezičku i matematičku preciznost,
u kojima je više uključena leva hemisfera,
sa novim i kreativnim sadržajima u kojima prednjači desna.
Iz tih razloga pronađeno je da reprodukcija muzike
povećava obim i aktivnost u mozgu u žuljevitom telu,
mostu između dve hemisfere,
omogućavajući prenošenje poruka kroz mozak brže i kroz više različitih putanja.
To može da osposobi muzičare da rešavaju probleme
efikasnije i kreativnije, i u akademskom i u društvenom kontekstu.
Obzirom da izvođenje muzike takođe uključuje veštinu i razumevanje
njenog emotivnog sadržaja i poruke,
muzičari su često na višem nivou izvršne funkcije,
u kategoriji međusobno povezanih zadataka
koji uključuju planiranje, strategiju i pažnju usmerenu na detalje
i zahtevaju simultanu analizu i kognitivnih i emocionalnih aspekata.
Ova sposobnost takođe utiče na rad naših sistema za memoriju.
I zaista, muzičari pokazuju poboljšano pamćenje
i stvaraju, skladište i preuzimaju uspomene brže i efikasnije.
Istraživanja su pokazala da muzičari koriste svoje vrlo dobro povezane mozgove
da bi dali svakom sećanju višestruke oznake,
kao što je pojmovna, emocionalna, zvučna i kontekstualna oznaka,
kao dobar Internet pretraživač.
Dakle, kako znamo da su sve ove pogodnosti jedinstvene za muziku,
u odnosu na, recimo, bavljenje sportom ili slikarstvom?
A šta ako su ljudi koji se bave muzikom
bili pametniji i pre nego što su počeli?
Neurolozi su istražili ova pitanja, ali do sada su otkrili da se
umetnički i estetski aspekti kod učenja sviranja muzičkog instrumenta razlikuju
od svake druge aktivnosti koju su proučavali, uključujući i druge umetnosti.
I u nekoliko ispitivanja slučajno izabranih učesnika
koji su pokazali isti nivo kognitivnih funkcija i neuronske obrade na početku,
ispostavilo se da su oni koji su proveli neko vreme učeći muziku,
pokazali poboljšanje u brojnim oblastima mozga u odnosu na ostale.
Ova nedavna istraživanja o korisnosti sviranja za razvoj umnih sposobnosti
unapredila su naše razumevanje mentalnih funkcija,
otkrivajući unutrašnje ritmove i složene interakcije
koje sačinjavaju zadivljujući orkestar našeg mozga.