נאמר לעיתים קרובות שסיפורי ההיסטוריה נכתבים על ידי המנצחים,
אבל אם זה נכון,
מה נהיה מהנרדפים,
ואיך הם יכולים לקוות לשאוף למשהו טוב יותר
אם מעולם לא סיפרו להם את סיפורי התהילה מהעבר שלהם?
לכאורה, אני עומד בפניכם כיוצר בגדים סתמי,
אבל בתוך קפליי הבדים העתיקים והאריגים המודרנים,
נגלתה לי הארה.
תוך כדי העבודה שלי כמעצב,
גיליתי את החשיבות של מתן יצוג
לתושבי השוליים של החברה שלנו,
והחשיבות בלספר לפגיעים ביותר בנינו
שהם לא צריכים יותר להתפשר על עצמם
רק בשביל שהם יוכלו להשתלב עם הרוב הלא מתפשר.
מתברר שאופנה,
הרגל שרבים מאיתנו מחשיבים כטריביטאלי,
יכול בעצם להיות כלי עוצמתי לפירוק הדעה הקדומה
וחיזוק הדימוי העצמי של האוכלוסיות הלא מיוצגות,
העניין שלי בשימוש באופנה ככלי לשינוי חברתי
במקרה הוא אישי.
כאמריקאי ניגרי, אני יודע באיזו קלות המונח "אפריקאי"
יכול להחליק מלהיות מתואר גאוגרפי רגיל
ולהפוך למזלזל.
בשביל האנשים מאיתנו שמן היבשת היפה הזו
להיות אפריקאי זה לקבל השראה מן התרבות
ולהיות מלאים בתקווה נצחית אל העתיד.
אז בניסיון לשנות התפיסה המוטעית שלרבים יש
לגביי מקום הולדתי,
אני משתמש בעיצוב כאמצעי לספר סיפורים,
סיפורים על שמחה,
סיפורים על ניצחון
סיפורים על התמדה לכל אורך התפוצות האפריקאיות.
אני מספר את הסיפורים הללו
כמאמץ מתואם לתיקון התיעוד ההיסטורי,
בגלל, שלא משנה מאיפה כל אחד מאיתנו בא,
כל אחד מאיתנו הושפע מההיסטוריה המסובכת
שהביאה את המשפחות שלנו לארץ זרה.
ההיסטוריה הזאת עיצבה את הדרך שבה אנחנו משקיפים על העולם,
והיא מעצבת את הדעות הקדומות שאנחנו נושאים איתנו.
על מנת להילחם בדעות הקדומות הללו,
העבודה שלי שואבת אסתטיקה מאזורים שונים בעולם
ויוצרת סיפור על החשיבות
של המאבק לשיוון.
על ידי עיצוב מחדש של תמונות קלאסיות מהתרבות האירופאית,
ושילוב שלהם עם אסתטיקה אפריקאית,
אני יכול להכניס אנשים כהיי עור לתפקידים בולטים
נותן להם את מידת הכבוד
שלא הייתה להם בתקופות מוקדמות יותר.
הגישה הזאתי מערערת את הנרטיב המקובל של הנחיתות האפריקאית,
והיא משרתת כהשראה לאנשים כהיי עור
שגדלו בחשש לראות את עצמם מתוארים ללא תחכום
וללא חן.
כל אחד ממרבדי הקיר חוצי התרבויות הללו
הופך להיות בגד מחויט
או לצעיף משי, כמו זה שאני באופן מקרי מאוד לובש כרגע.
(הקהל צוחק)
ואפילו כשמוקפים במבנה של קלאסיקות אירופאיות,
הנרטיבים הללו מהללים באומץ את הזכות של העצמה אפריקאית.
בדרך הזו, הכלים של האדונים הופכים ליצירות מופת
בשביל לחגוג על אלו שהיו פעם כפופים.
המטאפורה הזו משתרעת מעבר לתחום האומנות
ויוצאת אל תוך העולם האמיתי.
אם נלבשת על ידי פליטים או על ידי יזמים משני עולם,
שלאנשים יש את החופש להציג את עצמם
באופן שחוגג את הזהות היחודית שלהם,
דבר קסום קורה.
אנחנו עומדים איתן.
אנחנו יותר גאים ויותר מודעים לעצמנו
בגלל שאנחנו מציגים את עצמנו האמיתיים והאותנטים,
ואלה מאיתנו שסביבם בתמורה
נהיים יותר מחונכים
יותר פתוחים וסובלניים כלפיי
נקודת המבט השונה שלהם.
בדרך זו, הבגדים אותם אנחנו לובשים
יכולים להיות דוגמא מעולה להשפעה דיפלומטית.
הבגדים שאנחנו לובשים יכולים לשרת בתור גשרים
בין התרבויות הנפרדות שלנו לכאורה.
אז, כן, לכאורה אני עומד מולכם כיוצר בגדים סתמי.
אבל העבודה שלי מאז ומתמיד הייתה יותר מאופנה.
זה הפך למטרה שלי לשכתב את הנרטיב התרבותי
על מנת שאנשים כהיי עור יוכלו להיראות באור חדש,
ושאנחנו,
הילדים הגאים של אפריקה שמדרום לסהרה,
נוכל לחצות את הגלובוס
בעודנו נושאים את עצמנו עם גאווה.
זה היה אכן נכון שהסיפורים שבהיסטוריה
סופרו על ידי המנצחים הישנים שלה,
אבל אני מדור חדש.
העבודה שלי מדברת בשביל אלו
שלא יתנו יותר לעתיד שלהם להיות מוכתב על ידי העבר המעוכר.
היום, אנחנו עומדים מוכנים לספר את הסיפורים שלנו
ללא פשרות, ללא התנצלויות.
אבל השאלה נשארת:
האם אתם מוכנים למה שאתם עומדים לשמוע?
אני מקווה שאתם כן, בגלל שאנחנו באים למרות זאת.
(מחיאות כפיים)