En tiedä, oletteko huomanneet,
mutta viime aikoina on ilmestynyt valtavasti kirjoja,
joissa tutkitaan tai arvuutellaan koirien ymmärrystä ja tunne-elämää.
Ajattelevatko ne, tuntevatko ne, ja jos, niin miten?
Tänä iltapäivänä halusin käyttää rajallisen aikani
vähentääkseni arvailun tarvetta esittelemällä teille kaksi koiraa,
jotka ottivat käskyn puhua varsin kirjaimellisesti.
Tämä ensimmäinen koira aloittaa,
ja hän pohtii erästä puolta suhteestaan omistajaansa.
Runon nimi on "Koiran ajatuksia omistajastaan".
"Vaik' nuorelta näytän,
häntä nopeammin vartun.
Seitsemän yhteen, sanotaan,
mikä luku vaan, hänet kerran ohitan,
siirryn johtoon,
niin kuin kävellessämme metsässä,
jos tän hän joskus tajuais,
se ois suloisin varjo,
jonka lumeen tai ruohoon langetan."
(Aplodeja)
Kiitos.
Seuraava koiramme puhuu meille aaveena,
henkenä, joka on tullut takaisin tapaamaan meitä.
"Olen koira, jonka ikiuneen vaivutit,
kuten unholan neulaa kutsut,
ja yhden asian vain kertomaan palasin:
en koskaan susta pitänyt."
(Naurua)
"Kun naamaasi nuolin,
nenäsi oisin irti purra tahtonut.
Kun sun itseäs kuivaavan katselin,
aattelin: hyppy vaan ja naps, miehuutes veisin.
Vihasin tapaa, jolla liikuit,
poissa eläimen sulokkuus,
ja miten tuolilla istuit syömässä,
servietti sylissä ja veitsi kädessä.
Oisin karannut,
mutta olin liian heikko,
temppu jonka opetit,
kun opettelin istumaan ja seuraamaan,
ja, solvauksista suurimpana,
kädettä kättelemään.
Myönnän kyllä: hihnan näkeminen mua innosti,
mutta vain koska saisin haistaa asioita,
joihin et ollut koskenut.
Et tahdo uskoa,
mut miksi valehtelisin?
Vihasin autoa, vihasin kumileluja,
inhosin ystäviäsi, vielä enemmän sukuasi.
Nimilappuni kilinä mut hulluksi ajoi.
Ja aina väärästä kohtaa rapsutit."
(Naurua)
"Sinulta tahdoin vain ruokaa ja vettä kippoihini.
Kun nukuit, katselin hengitystäsi,
kun kuu nousi taivaalle.
Vei kaikki voimani,
etten päätäni nostanut ja ulvonut.
Nyt olen vapaa pannasta,
vapaa keltaisesta sadetakista,
nimikirjaillusta villapaidasta,
nurmikkosi mielipuolisuudesta,
siinä kaikki, mitä sinun tarvitsee tästä paikasta tietää,
paitsi se, mitä jo epäilit,
ja iloitset, ettei se jo aiemmin tapahtunut:
kaikki täällä osaavat lukea ja kirjoittaa,
koirat runoutta,
kissat ja kaikki muut
proosaa."
Kiitos.
(Aplodeja)