Želim da otpočnem iznoseći neke od mojih kvalifikacija
kako bih vam govorila o ovome
jer, pravo da vam kažem,
zaista, zaista ne bi trebalo da slušate bilo koga s mišljenjem
o Kovidu-19.
(Smeh)
Dakle, radim u oblasti globalnog zdravlja oko 20 godina,
a moja naročita tehnička specijalnost su zdravstveni sistemi
i šta se desi kad zdravstveni sistemi pretrpe ozbiljan šok.
Takođe sam radila kao novinarka za globalno zdravlje;
pisala sam o globalnom zdravlju i biološkoj bezbednosti
za novine i internet portale
i objavila sam pre nekoliko godina knjigu
o većim pretnjama po globalno zdravlje s kojima smo suočeni kao planeta.
Pružala sam podršku i predvodila epidemiološke napore
koji sežu od procene bolničkih centara za ebolu
do posmatranja prenosa tuberkuloze u zdravstvenim ustanovama
i bavila sam se pripremom za ptičji grip.
Imam master diplomu iz oblasti međunarodnog zdravlja.
Nisam lekarka. Nisam medicinska sestra.
Moja specijalnost nije nega pacijenata ili briga o pojedincima.
Moja specijalnost je posmatranje populacija i zdravstvenih sistema,
šta se desi kada se bolesti kreću na većem nivou.
Ukoliko bismo rangirali izvore iz oblasti ekspertize za globalno zdravlje
na skali od jedan do 10,
pri čemu je jedan nasumična osoba koja besedi na Fejsbuku,
a 10 je Svetska zdravstvena organizacija,
rekla bih da možete da me smestite otprilike na broj sedam ili osam.
Zato, imajte to na umu dok vam se obraćam.
Započeću sa osnovnim stvarima jer mislim da se to izgubilo
u medijskoj buci oko Kovida-19.
Dakle, Kovid-19 je virus korona.
Virusi korona su naročit podskup virusa
i oni imaju neke jedinstvene karakteristike kao virusi.
Koriste RNK, umesto DNK, kao svoj genetski materijal
i prekriveni su bodljama na površini virusa.
Koriste ove bodlje da napadnu ćelije.
Te bodlje su kruna u virusu korona.
Kovid-19 je poznat kao novi virus korona
jer smo sve do decembra bili čuli za šest virusa korona.
Kovid-19 je sedmi.
Novi je za nas.
Tek smo mu sekvencirali genom,
tek je dobio ime.
Zato je nov.
Ako se sećate SARS-a, teškog akutnog respiratornog sindroma,
ili MERS-a,
bliskoistočnog akutnog respiratornog sindroma,
to su bili virusi korona.
I oba su nazvana respiratornim sindromima
jer to virusi korona rade -
napadaju vam pluća.
Zbog njih ne povraćate, ne krvarite iz očiju,
nemate krvarenja.
Ustreme vam se na pluća.
Kovid-19 nije drugačiji.
Uzrokuje niz respiratornih simptoma
koji sežu od suvog kašlja i groznice,
sve do smrtne virusne upale pluća.
A taj raspon simptoma je jedan od razloga
zašto je bilo tako teško pratiti ovu epidemiju.
Mnogi ljudi dobiju toliko blagi oblik Kovida-19,
njihovi simptomi su toliko blagi da čak ni ne idu kod lekara.
Nisu registrovani u sistemu.
Naročito deca lako preleže Kovid-19,
a za to bi svi trebalo da smo zahvalni.
Virusi korona su zoonoze,
a to znači da se prenose sa životinja na ljude.
Neki virusi korona, poput Kovida-19, takođe se prenose sa osobe na osobu.
Oni koji se prenose među ljudima putuju brže i dalje,
baš poput Kovida-19.
Zaista je teško rešiti se zoonoza
jer imaju životinjski rezervoar.
Jedan od primera je ptičji grip,
koji možemo da uništimo kod domaćih životinja, kod ćurki, patki,
ali on se stalno vraća svake godine jer nam ga donose divlje ptice.
Ne slušate mnogo o tome
jer se ptičji grip ne prenosi sa osobe na osobu,
ali svake godine širom sveta imamo epidemije na farmama živine.
Kovid-19 je najverovatnije prešao sa životinja na ljude
na pijaci za divlje životinje u Vuhanu u Kini.
A sad nešto manje osnovne stvari.
Ovo nije poslednja veća epidemija koju ćemo da vidimo.
Biće još više izbijanja i biće još više epidemija.
Ne govorimo o možda. Govorimo o datosti.
A to je rezultat toga kako mi kao ljudska bića
interagujemo sa našom planetom.
Ljudski izbori nas guraju ka situaciji
u kojoj ćemo da imamo više epidemija.
Delimičan razlog su klimatske promene
i način na koji sve toplija klima čini svet pogodnijim mestom
za viruse i bakterije.
Međutim, i način na koji se probijamo do poslednjih divljih mesta na našoj planeti.
Kada palimo i oremo kišne šume Amazonije
kako bismo imali jeftinu zemlju za imanja,
kada se i poslednji afrički žbun pretvori u farmu,
kada divlje životinje u Kini budu istrebljene zbog lova,
ljudska bića dolaze u dodir sa populacijom divljači
sa kojom nikad pre nisu bili u dodiru,
a te populacije imaju nove tipove bolesti:
bakterije, viruse, stvari za koje nismo spremni.
Naročito šišmiši
imaju reputaciju da su domaćini za bolesti koje mogu da zaraze ljude,
ali nisu jedina životinja kod koje je tako.
Dakle, dokle god udaljena mesta pretvaramo u manje udaljena,
imaćemo iznova i iznova epidemije.
Ne možemo da zaustavimo epidemije karantinima ili putnim restrikcijama.
To je prvo na šta svi pomisle:
„Zaustavimo ljudsko kretanje. Zaustavimo epidemiju.”
Međutim, činjenica je da je zaista teško uspostaviti dobar karantin.
Zaista je teško uspostaviti putne restrikcije.
Čak i države koje su napravile ozbiljna ulaganja u javno zdravstvo,
poput SAD-a i Južne Koreje,
ne mogu da uspostave taj vid zabrane dovoljno brzo
da zapravo momentalno zaustave epidemiju.
Postoje logistički i medicinski razlozi za to.
Ako se trenutno osvrnete na Kovid-19,
čini se da možete da imate period kada ste zaraženi i nemate simptome
i da bude tako čak 24 dana.
Pa ljudi hodaju okolo sa virusom ne pokazujući znake.
Njih neće zatvoriti u karantin. Niko ne zna da im je potreban karantin.
Takođe, karantin i putne restrikcije imaju stvarnu cenu.
Ljudi su društvene životinje,
i opiru se kada pokušate da ih držite na jednom mestu
i kada pokušavate da ih razdvojite.
Videli smo kod izbijanja ebole da čim uspostavite karantin,
ljudi počinju da ga izbegavaju.
Pojedinačni pacijenti, ako znaju da postoji strogi protokol za karantin,
možda neće tražiti medicinsku pomoć
jer ih medicinski sistem plaši ili ne mogu da priušte negu
i ne žele da budu razdvojeni od svoje porodice i prijatelja.
Političari, vladini zvaničnici,
kada znaju da će da ih smeste u karantin,
ako govore o epidemijama i slučajevima,
mogu da prikriju stvarne informacije
iz straha da će pokrenuti protokol o krantinu.
I, naravno, ovi vidovi tajenja i neiskrenosti
su upravo ono zbog čega je tako teško pratiti izbijanje bolesti.
Možemo da imamo sve bolje karantine i putne zabrane, i trebalo bi da imamo,
ali to nam nisu jedine opcije, i to nam nisu ni najbolje opcije
da se nosimo sa ovim situacijama.
Najbolji način na duže staze da učinimo epidemije manje ozbiljnim
je da izgradimo globalni zdravstveni sistem
koji bi pružao podršku ključnim funkcijama zdravstva u svakoj državi sveta
kako bi sve države, čak i siromašne
bile u stanju da brzo identifikuju i leče nove zarazne bolesti koje se pojave.
Kina je mnogo kritikovana zbog njenog odgovora na Kovid-19.
Međutim, činjenica je: šta da je Kovid-19 izbio u Čadu
koji ima tri i po doktora na sto hiljada ljudi?
Šta da je izbio u Demokratskoj republici Kongo,
koja je upravo otpustila s nege poslednjeg pacijenta od ebole?
Istina je da slične države nemaju sredstva
da odgovore na zarazne bolesti -
ne mogu da leče ljude, niti mogu dovoljno brzo da prijave
kako bi pomogle ostatku sveta.
Predvodila sam procenu centara za lečenje ebole u Sijera Leoneu
i činjenica je da su lokalni doktori iz Sijera Leonea
veoma brzo identifikovali krizu ebole,
pvo kao opasan, zarazan hemoragični virus,
a potom kao ebolu.
Međutim, kada su je identifikovali, nisu imali resurse da odgovore.
Nisu imali dovoljno doktora, nisu imali dovoljno mesta u bolnicama
i nisu imali dovoljno informacija o tome kako da leče ebolu
ili kako da primene kontrolu infekcije.
Jedanaest doktora je umrlo od ebole u Sijera Leoneu.
Država ih je imala svega 120 kada je kriza počela.
Poređenja radi,
Medicinski centar Dalas Bejlor ima preko hiljadu zaposlenih lekara.
Ovi vidovi nejednakosti ubijaju ljude.
Prvo ubijaju siromašne ljude kada epidemija počne,
a potom ubijaju ljude širom sveta
kada se epidemija proširi.
Ako zaista želimo da usporimo ove epidemije
i da umanjimo njihov uticaj,
moramo da se postaramo da svaka država u svetu
ima kapacitete da identifikuje nove bolesti,
da ih leči
i da izveštava o njima kako bi delili informacije.
Kovid-19 će da bude ogromno breme za zdravstvene sisteme.
Kovid-19 je takođe razotkrio neke stvarne slabosti
naših globalnih zdravstvenih lanaca snabdevanja.
Poručivanje po potrebi i izbegavanje otpada je sjajno kad sve ide kako treba,
ali u vreme krize, to znači da nemamo nikakve rezerve.
Ukoliko bolnici - ili državi -
ponestane maski za lice ili lične zaštitne opreme,
ne postoji veliko skladište puno kutija u koje možemo da pođemo i uzmemo zalihe.
Zalihe morate da poručite od dobavljača,
morate da sačekate da se proizvedu i morate da sačekate da ih isporuče,
uglavnom iz Kine.
A radi se o vremenskom odlaganju onda kada je najvažnije hitro delati.
Da smo bili savršeno spremni za Kovid-19,
Kina bi brže identifikovala epidemiju.
Bili bi spremni da pruže negu zaraženim ljudima
i ne bi morali da grade nove zgrade.
Delili bi iskrene informacije građanima,
pa ne bismo gledali sulude glasine kako se šire
društvenim mrežama u Kini.
I delili bi informacije sa globalnim zdravstvenim autoritetima
kako bi mogli da izveštavaju nacionalnim zdravstvenim sistemima
i da se pripreme za širenje virusa.
Nacionalni zdravstveni sistemi bi time bili u stanju da uskladište
zaštitnu opremu koja im je potrebna
i da obuče zdravstvene radnike u vezi sa lečenjem i kontrolom zaraze.
Imali bismo naučno zasnovane protokole šta da radimo kada dođe do situacija
poput kruzera sa zaraženim pacijentima.
I imali bismo stvarne informacije koje se pružaju ljudima svuda,
pa ne bismo gledali nepristojne, sramotne izlive ksenofobije,
poput napada na Azijate na ulicama Filadelfije.
Međutim, čak i sa svim tim,
i dalje bismo imali epidemije.
Zbog izbora koje pravimo po pitanju nastanjivanja planete,
to je neizbežno.
Što se tiče konsenzusa stručnjaka o Kovidu-19, on glasi:
ovde u SAD-u i globalno
biće gore pre nego što bude bolje.
Gledamo slučajeve međuljuduskog prenosa koji nemaju veze sa putovanjima,
a koji se dešavaju u zajednicama.
I gledamo ljude zaražene Kovidom-19
kada čak ni ne znamo odakle je stigla infekcija.
To su znaci epidemije koja se pogoršava,
a ne epidemije koja je pod kontrolom.
Depresivno je, ali nije iznenađujuće.
Globalni zdravstveni eksperti, kada govore o scenariju za nove viruse,
ovo je jedan od scenarija koji razmatraju.
Svi smo se nadali da ćemo se lako izvući,
ali kada stručnjaci raspravljaju o planiranju za viruse,
ovo je tip situacije i način na koji očekuju da će virusi da se kreću.
Želim ovde da završim uz neke lične savete.
Perite ruke.
Perite ruke mnogo.
Znam da već perete ruke mnogo jer niste odvratni,
ali perite ruke još više.
Podesite rituale i rutine u svom životu da se navedete da perete ruke.
Perite ruke svaki put kada uđete i izađete iz zgrade.
Perite ruke pre ulaska na sastanak i nakon izlaska sa sastanka.
Uspostavite rituale koji su zasnovani oko pranja ruku.
Dezinfikujte telefon.
Stalno dirate telefon prljavim, neopranim rukama.
Znam da ga nosite u kupatilo sa sobom.
(Smeh)
Dakle, dezinfikujte telefon i razmislite da ga ne koristite toliko često napolju.
Možda bi Tiktok i Instagram trebalo da budu samo za kuću.
Ne dodirujte lice.
Ne trljajte oči.
Ne grickajte nokte.
Ne brišite nos šakom.
Mislim, ne radite to svakako jer je ljigavo.
(Smeh)
Ne nosite maske za lice.
Maske za lice su za bolesnike i zdravstvene radnike.
Ako ste bolesni, vaša maska zadržava sve vaše kašljanje i kijanje
i štiti ljude oko vas.
A ako ste zdravstveni radnik,
vaša maska je jedno u nizu oruđa
koja se nazivaju ličnom zaštitnom opremom
koju ste obučeni da koristite kako biste pružili negu pacijentu,
a da se sami ne zarazite.
Ako ste obična, zdrava osoba koja nosi masku za lice,
od nje vam se samo znoji lice.
(Smeh)
Ostavite maske za lice u radnjama
za doktore, medicinske sestre i bolesne ljude.
Ako mislite da imate simptome Kovida-19,
ostanite kod kuće i nazovite doktora za savet.
Ako vam je dijagnostikovan Kovid-19, zapamtite da je uopšteno veoma blag.
A ako ste pušač,
baš sad je najbolje moguće vreme da ostavite pušenje.
Mislim, ako ste pušač,
baš sad je uvek najbolje moguće vreme da ostavite pušenje,
ali ako ste pušač i zabrinuti ste zbog Kovida-19,
garantujem vam da je ostavljanje cigareta nešto najbolje što ćete da uradite
da se zaštitite od najgoreg uticaja Kovida-19.
Kovid-19 je nešto zastrašujuće
u vremenu kada su otprilike sve naše vesti zastrašujuće.
I postoji mnogo loših, ali primamljivih opcija da se nosite s tim:
panika, ksenofobija, agorafobija, autoritarnost,
prepojednostavljene laži zbog kojih mislimo da su mržnja, bes i samoća
rešenja za epidemije.
Međutim, nisu.
Zbog njih smo samo manje spremni.
Postoji niz dosadnih, ali korisnih opcija
koje možemo da koristimo kao odgovor na epidemije,
stvari poput unapređenja zdravstva, ovde i svuda;
ulaganje u zdravstvenu infrastrukturu i nadgledanje bolesti
kako bismo znali kada se pojavi nova bolest;
izgradnja zdravstvenih sistema širom sveta;
napori da ojačamo naše lance nabavki kako bi bili spremni u slučaju nužde;
i bolja obaveštenost,
kako bismo mogli da govorimo o izbijanju bolesti i matematici rizika
umesto slepe panike.
Ovde moramo da budemo vođeni jednakošću
jer u ovoj situaciji, kao i u mnogim drugim,
jednakost je zapravo u našem ličnom interesu.
Dakle, mnogo vam hvala što ste me saslušali danas
i mogu li da budem prva koja će da vam kaže:
operite ruke kada napustite salu.
(Aplauz)