Većina šume živi u sjeni divova
koji čine najviši svod.
To su najstarija stabla,
sa stotinama djece i tisuću unuka.
Oni su u kontaktu sa svojim susjedima, dijeleći hranu, zalihe,
i mudrost koju su stekli kroz dugi život.
Oni čine to sve ukorijenjeni u mjestu, bez govora, dodira ili pokreta.
Tajna njihovog uspjeha leži ispod šumskog tla,
gdje veliki sustavi korijena podupiru visoke trupce iznad.
U partnerstvu s tim korijenima su simbiotičke gljive koje se zovu mikorize
Te gljive imaju bezbroj razgranatih hifa koje su veoma tanke i
zajedno tvore micelij.
Micelij je raprostranjen nad mnogo većim prostorom od sustava korijena
i spaja korijene od različitih stabala zajedno.
Te veze tvore mikorizne mreže.
Preko mikoriznih mreža,
gljive mogu prenositi hranjive tvari i signalizirajuće molekule između stabala
Znamo da najstarija stabla imaju najveće mikorizne sustave
s najviše veza s drugim drvećem,
no te veze su nevjerojatno teške za pratiti.
Razlog su tisuću vrsta mikozirnih gljiva
i jedna drvo može biti kolonizirano desecima različitih gljivičnih organiziama,
od kojih se svaka povezuje sa jedinstvenim setom drugih stabala,
koja stoga imaju svoje vlastite i jedinstvene setove zajednica gljiva.
Da se dobije predodžba o tome kako tvari prolaze ovom mrežom,
pogledajmo šećer,
dok se prenosi s jednog zrelog stabla na susjednu sjemenjaču.
Putovanje šećera počinje visoko iznad tla,
u listovima krošnja najviših stabala iznad svoda.
Listovi koriste dostupnu svjetlost kako bi stvorili šećer putem fotosinteze.
To je esencijalno gorivo koje putuje kroz drvo
biljnim sokom sve do osnove debla.
Od tuda, šećer putuje dolje do korijena.
Mikorizne gljive susreću se sa krajevima korijena,
i ili okružuju ili prodiru u vanjske stanice korijena,
ovisno o vrsti gljiva.
Gljive ne mogu proizvoditi šećer, iako ga trebaju kao gorivo.
Međutim, one mogu
skupljati hranjive tvari iz tla puno bolje nego korijeni --
i prenositi hranjive tvari u korijene.
Generalno,
tvari prolaze od mjesta gdje ih ima više do mjesta u kojima je oskudica,
Ili od izvora prema dnu.
To znači da šećer putuje iz korijena u gljivične hife.
Jednom kada šećer dospije u gljivice,
on putuje hifom porama između stanica
ili putem posebnog šupljeg transportnog sustava hifa.
Gljivice absorbiraju jedan dio šećera,
a drugi dio putuje dalje i dospijeva u korijene susjednog stabla,
sjemenjače koja raste u sjeni i ima manje mogućnosti
proizvoditi šećer fotosintezom.
Ali zašto gljive prenose hranjive tvari od stabla do stabla?
To je jedna od misterija mikoriznih mreža.
Ima smisla da gljivica izmjnejuje hranjive tvari tla i šećer sa drvetom --
obje strane imaju koristi.
Očite koristi gljiva u manje očitim oblicima od biti dio veze
između drveća, ali nisu oblici konkretno jasni.
Možda gljivice imaju koristi od veza
sa što više moguće drveća,
i maksimizira svoje veze slanjem molekula između drveća.
Ili možda biljke smanjuju njihove doprinose gljivicama
u slučaju da gljivice nisu u mogućnosti olakšati prijenos tvari.
Bez obzira na razloge,
te gljivice prenose nevjerojatne količine informacija.
Putem mikorize, drveća mogu reći kada hranjive tvari ili signalizirajuće molekule
dolaze od člana iste vrste iili ne.
Oni mogu čak reći kada informacija dolazi od bliskog srodnika
kao blizanca ili roditelja.
Drveće može prenositi informacije o događajima kao što su suša
ili napad kukaca kroz gljivične veze,
potičući da njihovi susjedi povećaju produkciju obrambenih enzima
u očekivanju prijetnji.
Zdravlje šume ovisi o tim kompleksnim komunikacijama i razmjeni.
Sa svime tako duboko povezanim,
ono što utječe na jednu vrstu mora utjecati i na druge.