Většina lesa žije ve stínu obrů,
kteří tvoří jeho nejvyšší klenbu.
Jsou to ty nejstarší stromy
se stovkami dětí a tisíci vnoučat.
Sdílejí se svými sousedy informace, jídlo, zásoby
a moudrost získanou během dlouhého života.
To vše dělají zakořeněné na jednom místě,
bez možnosti mluvit, natáhnout se nebo se přesouvat.
Tajemství jejich úspěchu leží pod lesní půdou,
kde obří síť kořenů podporuje kmeny, které se nad ní tyčí.
S kořeny spolupracují symbiotické houby, jejichž vztahu se stromy říkáme mykorhiza.
Tyto houby mají bezpočet vláken podobných nitím, jimž se říká hyfy,
a dohromady tvoří podhoubí.
Podhoubí se prostírá na mnohem větším prostoru než kořenový systém stromů
a propojuje kořeny různých stromů dohromady.
Tato spojení tvoří v podhoubí síť.
Přes síť v podhoubí dokážou houby přenášet
zdroje a signály mezi stromy.
Víme, že nejstarší stromy mají v podhoubí nejrozsáhlejší sítě
s nejvyšším počtem napojení na ostatní stromy.
Tato spojení je ale neuvěřitelně složité stopovat.
Existuje totiž kolem sta různých druhů mykorhizálních hub
a jeden strom může být obsazen třeba tuctem různých houbových organismů,
z nichž každý se spojuje s jinou množinou dalších stromů
a každý z nich má opět svůj unikátní soubor houbových propojení.
Abychom porozuměli tomu, jak látky proudí touto sítí
pojďme se zaměřit na cukry
a na to, jak cestují z mateřského stromu k sousednímu semenáčku.
Cukr začíná svou cestu vysoko nad zemí
v listech nejvyšších stromů nad klenbou.
Listy využívají dostatku slunečního světla k tvorbě cukru pomocí fotosyntézy.
Cukr jako nezbytná pohonná látka pak cestuje stromem
do spodní části kmene v husté míze.
Odsud proudí cukr do kořenů.
Mykorhizální houby se dotýkají konečků kořenů
a buď proniknou do vnějších buněk kořene, nebo je obklopí,
podle toho, o jaký typ houby jde.
Houby nedokážou produkovat cukry, ale potřebují je stejně jako stromy.
Dokážou ale sbírat výživné látky z půdy
mnohem efektivněji než kořeny stromů
a předat tyto živiny kořenům.
Obecně řečeno putují látky z míst,
kde je jich dost, do míst, kde je jich méně,
od přítoku k odtoku.
To znamená, že cukry putují z kořenů stromů do vláken hub.
Jakmile cukry vstoupí do houby,
cestují skrz vlákna a póry mezi buňkami,
anebo skrz speciální dutá přepravní vlákna.
Houba část cukrů vstřebá,
ale jiné cukry cestují a vstoupí do kořenů vedlejšího stromu,
malého semenáčku, který roste ve stínu a má méně příležitostí
vyrábět cukry fotosyntézou.
Ale proč houba přenáší zdroje od stromu ke stromu?
To je jedno z tajemství sítí v podhoubí.
Pro houbu dává smysl měnit se stromem živiny z půdy za cukr,
obě strany z toho těží.
Houba z toho, že je součástí sítě,
pravděpodobně těží méně zjevným způsobem.
Přesné způsoby ještě úplně neznáme.
Možná má houba prospěch ze spojení
s tolika různými stromy, s kolika je to jen možné,
a zvyšuje počet svých spojení přenášením molekul mezi stromy.
Nebo rostliny omezují své příspěvky houbám,
pokud houby nepomáhají směnám mezi stromy
Ať už mají důvody jakékoliv,
tyto houby předávají mezi stromy ohromné množství informací.
Skrz podhoubí stromy rozeznají, zda živiny či signální molekuly
přicházejí od příslušníků jejich vlastního druhu, nebo ne.
Poznají dokonce, zda informace přichází od blízkého příbuzného,
jako je sourozenec či rodič.
Také zprávy o událostech,
jako je sucho či útok hmyzu, stromy sdílejí pomocí podhoubí
a umožňují tak sousedům zvýšit produkci ochranných enzymů
v očekávání hrozby.
Zdraví lesa je závislé na této spletité komunikaci a výměnách.
V této hluboké provázanosti se vše,
co se týká jednoho druhu, dotýká i ostatních.