איפשהוא בטוויטר...
מעניין. אוקיי, אז במה שנוגע ללצאת החוצה,
אני חושב שאנשים מאד מבולבלים בכל מה שנוגע ליציאה החוצה -
ממה אנחנו צריכים להיזהר?
זה מצחיק, בכל הקריירה העיתונאית שלי מעולם לא הייתי מושא לפרודיה,
אז זה די כיף, נכון?
הם ירדו על תכנית אחרת שבה עבדתי, בשם "אמנפור וחברים".
מכיוון שממילא חקרנו את נושא הסאטירה והמידע הכוזב,
החלטתי לתפוס את שני הבחורים האלה לשיחה,
ולבקש מהם להסביר לי את הבדיחה.
ג'רמי לויט ורג'אט סורש
הם קומיקאים וסטיריקאים שחיים בברוקלין.
אם אתה קומיקאי או סטיריקאי, שזאת בעצם,
מילה שנשמעת קצת יומרנית ואני לא הולך להשתמש בה.
ר.ס.: אבל אנחנו יומרניים. ג'. ל.: כן. כנראה.
ר.ס.: כן.
חבר'ה, לאחרונה חיקיתם את "אמנפור וחברים".
מה נתן לכם את הרעיון?
צרכנו המון סרטונים מהסוג הזה, ו....
זה היה משהו כמו: "היי! יש שם בחור כהה. אני מכיר בחור כהה".
(צחוק) לא, זה היה הרבה יותר מתוחכם מזה.
זה היה ממש מצחיק בשבילנו,
לספר בדיחה של ג'ף פוקסוורת'י אבל להיות ממש רציניים בנוגע לזה.
ראיתי מישהו נוהג בכביש המהיר, והוא פגע בצבי,
והוא קרא לזה "מזון מהיר". ר.ס.: נכון.
אז אנחנו יכולים לראות איך משתמשים בסאטירה
כדי להעביר מידע כוזב לאנשים באופן אקטיבי.
האם אי פעם חשבתם שישתמשו בזה כך?
זה תמיד סיכון שלוקחים עם סאטירה.
זה עוזר אם יש שם של גוף ידוע מאחורי התוכן שלך,
כמו SNL או The Onion. (אתר סאטירי)
כשאתה יוצר תוכן ומפרסם אותו בעצמך,
במיוחד באינטרנט,
אין את התויות האלה שמסמנות את התוכן,
ואז קיים סיכון של הפצת מידע כוזב או שקרי.
סאטירה שבטעות נחשבת לחדשות אמיתיות -
רואים את זה בכל מקום באינטרנט.
קח את זה, לדוגמא,
כותרת מושכת אש שפורסמה בטוויטר על ידי The New Yorker:
"טראמפ אופטימי בנוגע לזכייתו בפרס נובל לרפואה".
היו כמה מגיבים, שנראה שהאמינו שהמידע הזה אמיתי.
חלק קיוו שזה הגיע מ-The Onion.
זה לא הגיע משם.
אבל זו הייתה סאטירה. איך אפשר לדעת?
אפשר, לדוגמא, להקליק בהמשך המאמר,
ואז רואים
שאנשי ה-New Yorker השקיעו מאמצים רבים
כדי לסמן את זה כסאטירה. הם עושים את זה עם כל דבר -
מה-Borowitz Report שהוא טור סאטירי,
אפילו התוית בטוויטר מכילה רמז בתיוג של הטור -
ציטוט "לא חדשות".
זו דוגמא למאמר מסומן היטב מאתר סאטירי ידוע,
ועדיין, אנשים הוטעו.
אז, מה קורה כשקטע סאטירי מופיע מנותק מהקשר?
ובמקרה גרוע יותר - מה קורה כשההקשר בכוונה הוסר?
זה מה שכתב אחד מצא ברשת של אתרים
שמוציאים קטעי סאטירה מההקשר המקורי שלהם,
מנקים אותם מתויות או אזהרות,
ואז מפרסממים אותם מחדש כמאמרי "חדשות" אמינים למראה.
אז ראינו פריחה של מאות אתרים כאלה מאז דצמבר,
ואנשים משתפים אותם המון בפייסבוק.
אתר אחד כזה שאחריו עקבנו
היה באופן קבוע אחד המקורות הנפוצים לחדשות כזב בפייסבוק.
הוא קיבל מאות אלפי תגובות
על כל מאמר שפורסם.
על פניו, זה נשמע שהעתקת סאטירה
כמו שיטה פשוטה ולא מתוחכמת להפצת חדשות כוזבות ושקריות,
האתרים האלה מנוהלים על ידי אנשים שיודעים בדיוק מה הם עושים.
למה הם עושים זאת?
Politifact חקרו מאות מהאתרים האלה,
וכמעט בכולם יש אמצעי מעקב ש-Google AdSense מפעיל,
זה אומר שכל הקלקה באתר כזה
מועברת לחישובים של מודעות גוגל.
ולכן, בעצם, ככל שיותר אנשים רואים את המאמר,
כך הבעלים של האתר מקבל תשלום.
איך אפשר לדעת שמשהו הוא בדיחה
לעומת חדשות אמיתיות?
אז תמיד כדאי לחקור את האתר עד כמה שניתן
לפני שמשתפים משהו.
פיתחו תמיד את האתר וחפשו את דף ה"אודות".
אם אין שם יותר מדי מידע,
או שיש שם טעויות כתיב, או נראה שזה עמוד גנרי,
אלה יכולים להיות סימנים שהאתר הזה לא אמין.
אם יש ספק, אם לא הצלחתם למצוא מידע כלשהוא על האתר,
אז פשוט אל תשתפו.
זה בסדר גמור לא לפרסם משהו במדיה החברתית.
עדיף להיזהר מאשר להתחרט.
המטרה של סאטירה היא לעורר תגובה רגשית,
לתפוס את תשומת הלב, ואולי לסחוט צחוק או לשנות את דעתכם.
אבל סאטירה לא אמורה לשמש להפצת חדשות כזב.
אז אל תלכו שולל באינטרנט.
קיראו מעבר לכותרות.
אם משהו נראה יותר מדי מגוחך, כאילו הוא נכתב
על ידי מישהו כמו החברים שלנו רג'אט וג'רמי - יש מצב שהוא כזה.
עד הפעם הבאה, אל תפיצו חדשות כזב.
שמרו את זה אמיתי.
אני הארי סריניואסאן. זה היה "מבט על הפייק".
אמא שלי ממש רצתה להסביר לכל מגיב
שלא קלט. (צחוק)
אז התשובה לשאלה היא להשיג אמא שכן....
כן, הייתי אומר.
הנה ה"וואוו, הוא הביא את אמא שלו שתסביר את הבדיחה".
נכון, נראה לי שאני צריך לתת לאמא שלי חשבון מזויף או משהו,
כדי שזה לא יוביל אליי. (צחוק)