Jag har det bästa arbetet i världen.
Jag är läkare.
Nej! Tror mig, det är inte därför.
Jag är en överviktsläkare.
Jag har äran att få jobba med gruppen av människor
som får stå ut med den sista accepterade fördomen: den att vara fet.
Dessa människor har fått lida en hel del innan de får träffa mig:
skam, skuld, klander och rent ut sagt diskriminering.
Attityden många väljer, även de inom sjukvården,
är att dessa människor får skylla sig själva.
Om de bara kunde styra sig själva så skulle de inte vara överviktiga
och de är inte heller motiverade att ändra sig.
Låt mig berätta för er att så är det inte.
Skulden, om vi måste peka på något,
har legat i våra råd.
Nu är det hög tid att ändra på det.
Fetma är en sjukdom, inte något som skapas på grund av brist på karaktär.
Det är hormonell sjukdom, där många hormoner är inblandade.
En av de viktigaste är ett hormon som kallas insulin.
De flesta personer med fetma är resistenta mot detta hormon, insulin.
Så vad betyder det i detalj att vara insulinresistent?
Insulinresistans är väsentligen för-förstadiet till diabetes typ 2.
Insulinets uppgift är att föra in glukos eller blodsocker,
in i cellerna där det ska användas.
I ett nötskal, så har någon som är insulinresistent
problem med att få blodsockret dit det behöver vara,
in i cellerna.
Det kan inte heller bara stanna kvar i blodet efter vi ätit
för då skulle vi alla få en diabeteskris efter varje mål!
Så när någon är insulinresistent,
är kroppens reaktion på detta att bara göra mer av det.
Så insulinnivån bara ökar och ökar,
och för en tid, till och med år, så kommer den klara av det
och blodsockernivåerna kommer förbli normala.
Emellertid, vanligen klarar den inte av det för evigt,
inte ens dessa förhöjda insulinnivåer
räcker till för att hålla blodsockret inom det normala spannet.
Så det börjar att stiga.
Det är diabetes.
Detta förvånar nog inte dig
att de flesta av mina patienter har insulinresistens eller diabetes.
Sitter du och tänker nu "Det där rör inte mig"
så borde du nog tänka en gång till,
eftersom nära 50% av alla vuxna amerikaner nu har diabetes eller prediabetes.
Det är nästan 120 miljoner av oss.
Men det är knappast alla som har problem med sitt insulin.
Som jag sa tidigare,
människor har förhöjda insulinnivåer på grund av insulinresistans
i år eller till och med årtionden,
innan de ens får diagnosen prediabetes.
Lägg till att man visat att 16-25% av normalviktiga vuxna
även de har insulinresistens.
I fall du följer med så är det bra många av oss.
Så problemet med insulinresistens är:
Om den går ökar, så har vi stor risk att utveckla diabetes typ 2.
Men det är även så att insulinet gör oss hungriga
och maten vi äter kommer sannolikt till högre grad lagras som fett.
Insulinet är vårt fettlagringshormon.
Så nu kan ni se hur detta kan vara ett problem
för sjukdomar som fetma eller metaboliska spörsmål som diabetes.
Men om vi följde spåren till där de börjar
och vi inte hade så mycket glukos att tillgå
som insulinet behövde arbeta med?
Låt oss titta på hur det skulle kunna bli.
Allting du äter
är antingen en kolhydrat, ett protein eller ett fett
och de har alla olika effekt på blodsockret
och därigenom insulinnivåerna, som du ser i denna graf.
Så när vi äter kolhydrater
så kommer vårt insulin och vår glukos rusa upp fort.
Men med protein ser det bättre ut.
Låt oss titta på vad som händer när vi äter fett.
I huvudsak ingenting, en rak linje.
Detta kommer visa sig vara något väldigt viktigt.
Jag vill nu översätta vad grafen säger
till ett verkligt läge.
Ni kan väl gå tillbaka
och funderar på senaste gången du åt en amerikansk variant av kinesisk mat.
Vi vet väl alla vilka steg som är förknippade med detta?
Den först regeln är: Du kommer äta för mycket.
Eftersom stoppsignalen inte kommer sändas
förrän man bokstavligen spricker i sömmarna.
Regel nummer två är: Inom en timme kommer du vara hungrig.
Varför?
Det är för att riset i måltiden gör att glukos och insulin går i taket,
vilket utlöser hunger, fettinlagring och sug.
Så om man är insulinresistent från början,
så är dina insulinnivåer redan förhöjda,
och då är du hungrigare hela tiden.
Vi har denna ordning:
Ät kolhydrater, din glukosnivå går upp, ditt insulin går upp
och du är hungrig och fettet lagras.
Men på vilket sätt rekommenderar vi dessa människor att äta,
eftersom det verkar vara väldigt viktigt, och det är det.
Låt oss fokusera på diabetes typ 2,
eftersom den vanliga rekommendationen till patienter med diabetes typ 2
är att konsumera 40 till 65 gram kolhydrater
per mål plus mer som mellanmål.
Tro mig, det är en massa kolhydrater.
Och kom ihåg vad som händer med glukos och insulin,
blodsocker och insulin,
när vi äter dem?
Ja, i huvudsak så rekommenderar vi
att de äter exakt det som orsakar deras problem.
Låter det tokigt?
Det är det verkligen.
Eftersom diabetes i grund och botten är ett tillstånd av kolhydrattoxicitet.
Vi får inte in blodsockret i cellerna
och det skapar ett kortsiktigt problem.
Men än värre är de långsiktiga konsekvenserna
Insulinresistens är faktiskt ett tillstånd av kolhydratintolerans.
Så varför, varför, fortsätter vi rekommendera människorna äta dem?
Det Amerikanska Diabetesförbundets råd
talar specifikt om att det inte finns bevis
för att rekommendera någon specifik kolhydratgräns.
Men i dessa råd går man vidare och säger vad vi alla vet:
Vårt kolhydratintag är den enskilt största faktorn för blodsockernivåerna
och därför finns behov av medicin.
Dessa råd talar sedan om:
Hör nu, om du tar en bestämd dos diabetesmedicin,
så måste du äta kolhydrater annars blir ditt blodsocker för lågt.
Okej, låt oss titta på
den onda cirkel som dessa råd ger upphov till.
Det är alltså: Ät kolhydrater så du måste ta medicin,
sen måste äta mer kolhydrater
så att du undviker bieffekterna av denna medicinering,
detta går runt och runt.
Vad värre är, ingenstans i råden från ADA
är målet att man ska återhämta sig från diabetes typ 2.
Det måste ändras,
återhämtning från diabetes typ 2 är möjligt, i många, kanske de flesta fall
speciellt om man startar tidigt.
Vi måste inte bara låta människor få veta detta,
vi behöver börja ge dem praktiska råd så de kan göra detta.
Fundera över kolhydraterna.
Här är en ögonöppnare för er alla: Vi behöver inte dem.
Seriöst! Vårt dagliga behov av kolhydrater är noll.
Vi har essentiella aminosyror, de är proteiner,
essentiella fettsyror,
men icke några essentiella kolhydrater.
Ett näringsämne är essentiellt:
Om vi måste ha det för fungera och vi inte kan göra det från något annat.
Vi kan göra glukos och mycket av det, hela tiden,
det kallas glukoneogenes.
Så vi behöver inte dem,
överkonsumtionen av dem gör oss väldigt sjuka,
ändå fortsätter vi rekommendera patienter
att konsumera nära, om inte mer än,
hälften av det totala energiintaget från dem varje dag.
Det är inte klokt.
Låt oss prata vad som är det.
Dra ned på kolhydraterna, en hel del.
Ja, på min klinik så lär vi patienterna
att äta så kolhydraterna är i minoritet av det de äter,
inte i majoritet.
Så hur funkar det?
När våra patienter minskar på kolhydraterna
så går deras glukos ned och de behöver inte så mycket insulin.
Så insulinnivån går ned, och det fort.
Och det är väldigt viktigt,
eftersom en studie
som tittade på data från våra nationella hälso- och nutritionsenkät,
bättre känd under namnet NHANES,
visade på att den största enskilda riskfaktorn
för hjärtkärlsjukdom
var insulinresistens.
Den orsakar hela 42% av alla hjärninfarkter.
Lågkolhydratbehandling fungerar så fort
att vi kan dra bort hundratals enheter av insulin
på några dagar eller veckor.
En av min favoritberättelser är något som hände nyligen.
En ung flicka, men som ändå hade haft diabetes typ 2 i över tjugo år,
kom till oss när en läkare på en annan kllnik sa hon var bara sjuk
och att hon borde vänja sig med det.
Hennes diabetes var utom all kontroll.
Detta trots hon var satt på flera mediciner
vilket omfattade nästan 300 enheter insulin,
som injicerades kontinuerligt av en pump varje dag.
Allt detta till trots, var blodsockret ändå inte under kontroll.
Så vi satte henne på en lågkolhydratdiet, och nu spolar vi fram fyra månader.
Ja, hon tappade vikt, men vad bättre var, hon var inte sjuk längre.
Hennes blodsockernivåer var nu normala hela tiden.
Detta på, ta detta till er, ingen diabetesmedicin.
Inte längre 300 enheter insulin,
ingen insulinpump längre,
inger mer pickande på hennes fingrar, flera gånger per dag,
allt borttaget och ingen mer diabetes.
En av de största glädjeämnena med jobbet är att berätta för en patient som denna
att de inte längre har diabetes
och vi tar högtidligen bort det från deras lista med problem.
Så, är de botade, är detta ett mirakel?
Vi överlåter detta spel för gallerierna till Doktor Oz.
Botad innebär att den inte kan komma tillbaka.
Om de börjar äta stora mängder kolhydrater igen, så kommer det hända.
Så nej, inte botade, men de har inte diabetes längre.
Det är löst och det kan hålla sig så, så länge de håller sig borta från orsaken.
Så hur ser detta ut då? Hur gör någon som äter så här?
Ja, låt mig först säga vad det inte är.
Lågkolhydrat är inte noll kolhydrater och det är inte hög protein.
En vanligt förekommande kritik som är så frustrerande,
eftersom den inte är sann.
Om vi tar bort kolhydraterna vad ska vi lägga till i stället?
Kom ihåg att det finns bara tre näringsämnen:
om en minskas, måste en ökas.
Mina patienter äter fett och massor av det.
Du säger "Vad?". Vad kommer hända när man äter fett?
Låt mig nu berätta för dig, du kommer bli glad
eftersom fett smakar gott och det är otroligt tillfredsställande.
(Applåder)
(Skratt)
Men, kom ihåg, fett är det enda näringsämne
som kommer hålla vår glukos, blodsocker- och insulinnivåer låga
och det är angeläget.
Nu vill jag att ni ska få höra mina enkla regler för ätandet.
Dessa regler, måste ni komma ihåg, de är till och med viktigare
om du är en av de tiotals miljoner amerikaner
som har problem med insulinnivåer.
Regel ett: om det står light, lite fett eller fettfri, lämna det i butiken,
för de tog bort fettet och petade in kolhydrater och tillsatser.
Regel nummer två: Ät mat.
Det är den viktigaste regeln inom lågkolhydratdieter:
Riktig mat kommer inte i en låda
och ingen behöver tala om att riktig mat är naturlig.
Man bör veta det genom att titta på den.
Ät inte något du inte gillar.
Ät när du är hungrig och ät inte när du inte är det,
oavsett vad klockan är.
Och nummer fem är ett enkelt sätt att komma ihåg vad vi vill undvika.
Inget SPS; inga spannmål, ingen potatis och inget socker.
Den sista är stor grej eller hur, inget spannmål?
Nä, inget spannmål.
Men man måste ha det.
Nope, de är kolhydrater.
Men fullkorn är ju så bra för oss.
För det första, det är verkligen väldigt få livsmedel
som är fullständigt fullkorn även om de beskrivs som det.
De flesta livsmedel som påstås vara fullkorn
är processade så mycket att fiberfördelen har försvunnit,
eller så kombineras det med vitt mjöl,
vanligen båda av dessa två saker.
Så om du tillhör de insulinkänsliga människorna,
kan du äta äkta fullkorn.
Men om du är bland den enormt stora delen av vår befolkning med insulinproblem,
så kommer det förvärra saker.
Så, om du är bland de som verkligen är insulinkänsliga?
Kan jag ändå äta så här?
Ja! Jag är ett lysande exempel.
För ett år sedan bestämde jag att dra ned på kolhydraterna
så mycket som jag rekommenderar mina diabetespatienter.
Nu är det inte obligatoriskt för min hälsa som det är för deras;
Jag är inte insulinresistent, men är det ett problem?
Nej! Det är hela saken.
Såvida du inte har en extremt ovanlig sjukdom,
är att minska kolhydraterna något gott för dig,
även om det inte är nödvändigt.
Jag vill visa några bilder på min extrema mat.
I mitt hem är detta den vanliga frukosten.
Så ser det ut, som jag bröt mot min egen regel?
Jag gjorde inte det, eftersom denna muffin är gjord på kokosmjöl.
Jag bakar hela tiden.
Jag använder bara icke-spannmålsmjöl: kokosnöt, mandel, hasselnöt och linfrön.
Det blir delikata saker.
Här den typiska middagen hemma hos mig med den typiska stärkelsen.
Det är vanligen sauterad svamp.
Nej, mina patienter och jag äter delikat mat hela tiden och njuter av det.
Men hur ser forskningen kring detta ut?
Jag menar är det bara anekdotiska bevis från min klinik?
Nej!
Det finns dussintals randomiserade kliniska studier
som tittat på lågkolhydratbehandling
för saker som diabetes, risk för hjärtkärlsjukdom, fetma.
De är samstämmiga. Det fungerar!
Det är till och med ett stort antal studier som visar
att lågkolhydratkost minskar markörer för inflammation,
vilket gör detta verkligen intressant för sjukdomar som cancer.
Vi avslutade nyss en studie på vår klinik.
Detta gjorde vi,
vi tog 50 patienter med diabetes typ 2
som behandlades med vårt lågkolhydrat-högfetts-program,
och vi jämförde dem mot 50 patienter
som behandlades enligt ADA-råden.
Efter sex månader,
så såg vi inte bara en signifikant metabolisk fördel
för lågkolhydratgruppen,
men de fick även, och detta är viktigt, en stor kostnadsbesparing.
Vår analys visade att våra patienter kunde spara mer än 2 000 dollar per år
enbart på diabetesmedicin de inte längre tog.
Tänk bara hur snabbt det blir en hög summa.
Vi är mitt i en diabetesepidemi nu
som vi spenderar 250 miljarder dollar per år på i detta land.
Jag vill visa er en bild nu
som visar vart besparingarna kommer från.
Detta tittar bara på skillnaden i insulin
i de två grupperna efter sex månader.
Och det vi kan se är
att lågkolhydratgruppen kunde minska sitt insulin
med nästan 500 enheter per dag.
Medan i den ADA-behandlade gruppen,
var de tvungna öka sitt insulin med nästan 350 enheter per dag.
Två viktiga saker här.
Nummer ett: Insulin är dyrt.
Nummer två: Alla människor i denna studie var inte ens på insulin,
vilket gör dessa resultat än mer imponerande.
Men det jag vill säga med denna graf
är att det finns två tillvägagångssätt att behandla denna sjukdom.
Först vår grupp, där målet är att återhämta sig från sjukdomen,
vilket betyder mindre medicin.
Och den andra gruppen, vilken var i linje med ADA-råden
vilket klart säger att diabetes är en fortskridande sjukdom
som kräver mer medicin med tiden.
Fortskridande om vi inte tar bort orsaken.
Så vad är egentligen problemet?
Varför används inte detta jämt? Varför är inte lågkolhydrat normen?
Två stora orsaker till detta.
Nummer ett: status quo. Det är svårt att bryta.
Det finns så många agendor involverade.
Vi fick föreställningen om att lågfett var det rätta för årtionden sedan.
Men en studie nyligen
visar att det fanns noll bevis från randomiserade kliniska studier
att rekommendera amerikaner att ta bort fettet ur vår diet.
Det var så kolhydraterna började läggas till.
Det var i själva verket ett massivt experiment
med miljontals människor, och som fallerade katastrofalt.
Den andra förklaringen är pengar.
Bli inte lurad,
det ligger mycket pengar i att hålla oss sjuka.
Det vi ser är att kommittéerna för behandlingsråden
är fyllda med personer med intressekonflikter.
Lösningen till diabetesepidemin på min klinik är glasklar:
Sluta använda medicin för att behandla maten.
För en sjukdom vars huvudorsak är kolhydraterna,
ta bort kolhydraterna eller åtminstone minska på dem,
så vi återigen kan komma ihåg det vi visste förr.
Vi visste detta för länge sedan,
detta sas för tusen år sedan
och vi behöver, nu återigen ta till oss den föreställningen.
Tack så mycket!
(Applåder)