Na prvoj godini specijalističkih studija, izučavajući saradnju kod majmuna,
provela sam monogo vremena napolju,
prosto posmatrajući naše grupe majmuna kapucina kako interaguju.
Jednog popodneva sam bila u dvorištu iza dajući kikiriki jednoj od grupa,
što je zahtevalo odvlačenje pažnje jednom od mužjaka, Oziju,
dovoljno da ostali majmuni dobiju svoj deo.
Ozi je voleo kikiriki
i uvek je pokušavao da uradi sve što može da zgrabi nekoliko.
Tog dana, pak,
počeo je da mi donosi druge stvari iz njegovog obora
i da trguje sa mnom kako bi dobio kikiriki.
Sad, kapucini su pametni, pa ovo nije nužno bilo iznenađenje.
Međutim, iznenađujuće je bilo
to što sam za neke stvari koje mi je donosio
bila prilično sigurna da voli više od kikirikija.
Prvo mi je doneo parče hrane za majmune,
koja liči na suvu hranu za pse -
čak je i proizvodi Purina -
i ona je za majmune praktično bezvredna.
Naravno da mu nisam dala kikiriki za to.
Međutim, nastavio je da se trudi
i na kraju mi je doneo četvrtinu pomorandže
i pokušao je da se trampi sa mnom za kikiriki.
Sad, pomorandže su vredna namirnica za majmune,
pa se ova razmena činila, da ne kažem, malčice majmunskom.
Možda se pitate kako znamo šta se majmunima više sviđa.
Pa, pitamo ih
tako što im damo izbor između dve hrane
i posmatramo koju će odabrati.
Uopšteno govoreći, njihov ukus je sličan našem:
što je nešto slađe, to im se više sviđa.
Dakle, kao što se ljudima više sviđaju mafini od kelja,
tako i majmuni više vole voće, poput pomorandži i grožđa
od povrća poput krastavaca,
a sve to im je draže od hrane za majmune.
A kikiriki nije loš.
Međutim, definitivno im nije draži od parčeta pomorandže.
Pa, kad je Ozi pokušao da trampi četvrtinu pomorandže za kikiriki
radilo se o iznenađenju,
a ja sam počela da se pitam da li je on iznenada želeo kikiriki
jer su svi ostali u njegovoj grupi dobili po jedan.
Ukoliko se pitate, dala sam Oziju njegov kikiriki.
Međutim, potom sam odmah otišla pravo kod mog mentora
Fransa de Vala,
i počeli smo da osmišljavamo istraživanje
da vidimo kako će majmuni da reaguju
kada neko drugi iz njihove grupe dobije bolju nagradu od njih
za isti posao.
Radilo se o jednostavnom istraživanju.
Uzeli smo dva majmuna iz iste grupe
i smestili ih jednog pored drugog
i oni su obavljali zadatak
u kom su menjali žetone sa mnom,
a ukoliko to uspešno obave,
dobiju nagradu.
Kvaka je bila u tome da jedan majmun uvek dobije parče krastavca,
a drugi majmun nekad dobije parče krastavca,
a nekad dobije zrno grožđa.
A ako se sećate,
grožđe je daleko vrednije od krastavaca
u hijerarhiji majmuna kapucin.
Ovo su moja dva majmuna kapucin.
Vinter, zdesna, trampi se za grožđe,
a Lens, sleva, trampi se za krastavac.
Vidite da je ona - i, da, Lens je zapravo ženka -
u početku savršeno zadovoljna svojim krastavcem,
dok ne vidi da se Vinter trampi za grožđe.
Iznenada, Lens je veoma uzbuđena zbog trgovine.
Dobija svoj krastavac, zagriza i potom -
baca ga nazad nama.
U međuvremenu, Vinter se ponovo trampi i dobija još jedno zrno grožđa
i ima Lensinu potpunu pažnju dok ga jede.
Ovaj put,
Lens nije toliko uzbuđena zbog trgovine.
Međutim, na kraju ipak pristaje.
No kada ovaj put dobije krastavac,
čak ni ne zagriza
pre nego što ga baci nazad nama.
Očito da Lens jedino želi krastavac,
dok ne vidi kako Vinter jede grožđe.
A Lens nije bila jedinstven slučaj.
Svi moji kapucini su bili savršeno srećni sa svojim krastavcima
dokle god su i ostali majmuni dobijali krastavce.
Međutim, često nisu bili toliko srećni sa svojim krastavcima
kada bi drugi majmuni dobili grožđe.
Očigledno pitanje je zašto?
Ako su im se pre sviđali krastavci,
šta se promenilo?
Sad, ja sam naučnica,
i mi smo čuveni po uzdržanosti povodom prevelikog učitavanja u naša istraživanja,
naročito kada se radi o tome šta druge životinje
misle ili osećaju
jer ne možemo da ih pitamo.
Pa ipak, ono što sam gledala kod mojih majmuna
veoma je ličilo na ono što mi ljudi nazivamo osećajem pravičnosti.
Naposletku,
razlika kod tog krastavca je što je usledio nakon što je Vinter dobila grožđe,
a ne pre.
Mi ljudi smo opsednuti pravičnošću.
Imam mlađu sestru
i kad smo bile male,
ukoliko bi moja sestra dobila veće parče pite od mene,
čak i za mrvu,
bila sam besna.
Nije bilo pošteno.
A moja mlađa verzija nije izuzetak.
Mi ljudi toliko mrzimo da dobijamo manje od drugih
da je jedno istraživanje otkrilo
da kada se ljudima da hipotetički izbor
između toga da zarade 50 000 dolara godišnje
dok bi drugi zaradili 25 000 dolara,
ili da zarade 100 000 dolara godišnje
dok bi drugi zaradili 250 000 dolara,
skoro polovini ispitanika
je bilo draže da zarade 50 000 dolara godišnje manje novca
kako bi izbegli da zarade relativno manje od nekog drugog.
To je prilično visoka cena.
Šta navodi ljude
na donošenje ove očito iracionalne odluke?
Naposletku,
odbacivanje krastavca zato što je neko dobio grožđe
jedino ima smisla, ako čini stvari pravičnijim.
U suprotnom, Vinter ima grožđe, a ti nemaš ništa.
Naravno da ljudi nisu majmuni kapucin.
Međutim, na površni,
žrtvovanje 50 000 dolara
zato što će neko drugi da zaradi više novca od vas
nema mnogo više smisla od odbacivanja tog krastavca.
Samo što možda i ima.
Neki ekonomisti smatraju
da je osećaj pravičnosti kod ljudi u sprezi sa saradnjom.
Drugim rečima, potreban nam je osećaj pravičnosti
kada radimo s nekim drugim
kako bismo znali kada dobijamo manje nego što zaslužujemo.
Posmatrajte to ovako.
Recimo da imate koleginicu na poslu kojoj ne ide
i potrebno joj je malo dodatne pomoći.
Verovatno vam je drago da pomognete,
naročito ako i ona isto postupa kada vama zatreba pomoć.
Drugim rečima, ako sve dođe na svoje mesto.
Međutim, sad
recimo da ta koleginica uvek otaljava
i prebacuje dodatni posao na vas.
To je nesnosno.
Ili još gore,
šta ako vi radite sav posao, a ona je plaćena više.
Ogorčeni ste, zar ne?
Kao što bi i trebalo da budete.
Taj bes pravednika je vaš osećaj pravičnosti
koji vam govori da, pa, to nije pošteno.
Morate da dobijete što vam sleduje od ljudi sa kojima radite,
u suprotnom se radi o eksploataciji, a ne saradnji.
Možda ne možete da napustite svaki posao gde se ne ophode pravično prema vama,
ali u savršenom svetu,
u kom nema rasizma i seksizma
i prepreka povezanih sa pronalaženjem novog posla,
vaš osećaj pravičnosti bi vam saopštio
kada je vreme da nastavite dalje.
A ako ne biste mogli?
Pa, zbog tog tinjajućeg razočaranja možda biste i vi pobacali krastavce.
A ljudi nisu izuzetak.
U prethodnom istraživanju, Lens je bila bespomoćna,
ali šta da nije?
Ispostavlja se
da kapucini prosto odbijaju da sarađuju sa drugim kapucinima
koji im ne daju ono što im sleduje nakon zajedničkog rada.
A odbijanje saradnje sa drugim majmunom
je prilično direktan način izjednačavanja odnosa snaga.
Očito, bolje da nijedan majmun ne dobije apsolutno ništa
nego da drugi majmun dobije više.
Međutim, baš kao vi i vaš kolega,
savršeno su srećni sa malo kratkoročne nejednakosti
dokle god se sve izjednači na duže staze.
Ova ekonomska veza između pravičnosti i saradnje
meni kao evolutivnoj biološkinji ima smisla.
Naposletku,
vaši preci nisu uspeli da prenesu gene
jer im je dobro išlo u nekakvom apsolutnom smislu,
već jer im je išlo bolje nego drugima.
Ne nazivamo to opstankom podobnih,
nazivamo to opstankom najpodobnijih.
U smislu podobnijih od drugih.
Sve je relativno.
U redu.
Dakle, mojim kapucinima se ne sviđa kad dobiju manje od ostalih.
I savršeno su srećni da žrtvuju svoj krastavac
kako bi izjednačili odnos snaga.
To je sjajno.
Međutim, ono što nazivamo osećajem pravičnosti kod ljudi
takođe znači da brinemo kada mi dobijemo više od nekog drugog.
Šta je sa mojim majmunima?
Ispostavlja se
da primati primećuju kada dobiju više od drugih,
ili bar neki od njih primećuju.
Moji kapucini ne primećuju.
Međutim, u jednom mom istraživanju,
moje šimpanze bi ponekad odbile zrno grožđa,
ako bi druga šimpanza iz njihove grupe dobila krastavac,
a to je prilično impresivno, s obzirom na to koliko moje šimpanze vole grožđe.
Ipak, bile su i dalje više potresene kada dobiju manje od druge šimpanze
u poređenju s tim kad bi dobile više.
Možda ne smatrate da je pošteno kada imate više od vašeg komšije,
ali zaista ne smatrate da je pošteno kada vaš komšija ima više od vas.
Evo, pak, važnog pitanja.
Zašto nam je stalo do nejednakosti ili nepravičnosti,
ako smo mi ti koji imaju nepravednu korist?
Ako je evolucija opstanak najpodobnijih,
zar ne bi bilo smisleno zgrabiti svaku moguću prednost?
Evo o čemu se, pak, radi.
Biće mi bolje ako dobijem više od vas, zasigurno.
Međutim, najbolje je kad vi i ja možemo da radimo zajedno
i dobijemo više nego što bi iko od nas mogao da dobije pojedinačno.
Međutim, zašto biste radili sa mnom ako ne smatrate da ću postupati pravično?
Međutim, ako smatrate da ću da primetim kada dobijem više od vas
i da ću preduzeti nešto povodom toga,
onda ćete da radite sa mnom.
Evolucija nas je odabrala da pihvatimo povremene kratkoročne gubitke
kako bismo održali te izuzetno važne dugoročne odnose.
Ovo je istina za šimpanze,
ali je još važnije za ljude.
Ljudi imaju neverovatnu međusobnu povezanost i zavisnost
i imamo napredne kognitivne sposobnosti
da planiramo daleko u budućnost.
Kao i da prepoznamo važnost
održavanja tih kooperativnih partnerstava.
Uistinu, ako išta,
smatram da verovatno potcenjujemo
koliko je važan osećaj pravičnosti za ljude.
Jedna od najvećih razlika između ljudi i majmuna kapucina
je puki opseg i sveprisutnost saradnje kod ljudi.
Drugim rečima,
mnogo smo kooperativniji od majmuna kapucina.
Pravni i ekonomski sistemi bukvalno jedino postoje,
ako se svi složimo da učestvujemo u njima.
A ako se ljudi osećaju zapostavljeno kod nagrada i koristi
tih sistema,
onda oni prekidaju učešće
i čitav sistem se raspada.
Mnogi protesti i pobune koje gledamo,
u SAD-u i širom sveta,
su eksplicitno formulisani u smislu pravičnosti,
što me ne iznenađuje.
Bilo da se radi o neproporcionalnom pristupu resursima
ili da su neke grupe neproporcionalno pogođene
pravnim sistemom ili efektima virusa,
ti protesti su logičan ishod
naše duge evolutivne tendencije da odbacimo nepravdu
zajedno sa našom dugom istorijom društvenog raslojavanja.
Kao i sistemskih nejednakosti
koje su proizašle iz tog raslojavanja.
Dodajte tome činjenicu da po mnogim merilima
ekonomska nejednakost cveta.
Kris Bom je napisao knjigu naslovljenu „Hijerarhija u šumi”,
u kojoj je tvrdio da ljudi imaju obrnute hijerarhije
gde se oni na dnu udružuju
kako bi sprečili one na vrhu da ih iskorišćavaju.
Možda su ovi protesti prosto najnovije ispoljavanje
ljudske sklonosti ka novom uravnotežavanju hijerarhije.
Možda je najveća razlika između nas i majmuna kapucina
to što mi možemo da prepoznamo ovaj problem
i da aktivno preduzmemo nešto povodom njega.
Naravno da prepoznajemo kada smo u nepovoljnom položaju.
Međutim, takođe možemo i moramo da prepoznamo
kada smo u povoljnom položaju na račun nekog drugog
i da prepoznamo pravičnost
kao ravnotežu između ove dve nejednakosti
jer naše društvo bukvalno zavisi od toga.
Uistinu, moje istraživanje pokazuje
da nije svim vrstama primata stalo do nejednakosti.
Samo onima koji zavise od saradnje,
a tu definitivno spadaju ljudi.
Evoluirali smo da brinemo zbog pravičnosti
jer se oslanjamo jedni na druge u našem kooperativnom društvu.
A što je svet nepravičniji
i što manje brinemo jedni za druge,
sa više ćemo se suočavati sa opasnostima.
Naši problemi su složeniji od grožđa i krastavaca,
ali kako nas kapucini uče,
svima nam je bolje kada svi postupamo pravično.
Hvala vam.