Tu je otázka, nad ktorou sa spolu musíme znova zamyslieť:
Aká by mala byť úloha peňazí
a trhov v našich spoločnostiach?
Dnes existuje veľmi málo veci,
ktoré sa nedajú kúpiť za peniaze.
Ak ste odsúdení do väzenia
do Santa Barbary v Kalifornii,
mali by ste vedieť,
že ak sa vám nepáči štandardné ubytovanie,
môžete si kúpiť vylepšenie väzenskej cely.
Je to pravda. Za koľko, čo myslíte?
Koľko by ste hádali?
500 dolárov?
Nie je to Ritz-Carlton. Je to väzenie!
82 dolárov na noc.
Ak idete do zábavného parku
a nechcete stáť v dlhých radoch
na populárne atrakcie,
dnes už existuje riešenie.
V mnohých zábavných parkoch môžete zaplatiť extra,
aby ste poskočili na čelo radu.
Nazývajú to Rýchla dráha alebo VIP lístky.
A toto sa nedeje len v zábavných parkoch.
Vo Washingtone, D.C., dlhé rady,
fronty sa niekedy tvoria
pre dôležité zasadania Kongresu.
Niektorí ľudia neradi čakajú v dlhých radoch,
možno aj cez noc, dokonca aj v daždi.
Takže teraz pre lobistov a iných,
ktorí dychtia po účasti na týchto zasadaniach,
ale neradi čakajú, existujú spoločnosti,
spoločnosti pre státie v radoch
a môžete za nimi zájsť.
Môžete im zaplatiť určitú sumu,
oni najmú bezdomovcov a iných, ktorí potrebujú prácu,
aby stáli v rade tak dlho, koľko treba
a lobisti, práve pred začatím zasadania,
môžu zaujať ich miesto na čele radu
a posadiť sa v prednej časti miestnosti.
Platené státie v rade.
Deje sa to, opora trhových mechanizmov
a trhového zmýšľania a trhových riešení,
vo veľkých arénach.
Zoberte si, akým spôsobom bojujeme vo vojnách.
Vedeli ste, že v Iraku a Afganistane
bolo viac súkromných vojenských dodávateľov na mieste,
ako amerických vojenských jednotiek?
Nie je to preto, že sme mali verejnú diskusiu
o tom, či sme chceli outsourcovať vojnu
súkromným spoločnostiam,
ale toto sa udialo.
Za posledné tri dekády
sme prežili tichú revolúciu.
Posunuli sme sa takmer nevedomky
od trhovej ekonomiky
k trhovým spoločnostiam.
Rozdiel je tento: trhová ekonomika je nástroj,
hodnotný a efektívny nástroj
na organizovanie produktívnej aktivity,
ale trhová spoločnosť je miesto,
kde je takmer všetko na predaj.
Je to spôsob života, v ktorom trhové myslenie
a trhové hodnoty začínajú dominovať
v každom aspekte života:
osobných vzťahoch, rodinnom živote, zdraví, vzdelaní,
politike, zákone, občianskom živote.
Prečo sa tým trápiť? Prečo sa trápiť tým, že sme sa stali
trhovými spoločnosťami?
Z dvoch dôvodov, myslím si.
Jeden z nich má niečo s nerovnosťou.
Čím viac vecí sa dá kúpiť za peniaze,
tým dôležitejší je ich nadbytok alebo nedostatok.
Ak by jedinou vecou, čo by peniaze určovali,
bol prístup k jachtám alebo luxusné dovolenky alebo BMW-čka,
potom na nerovnosti by až tak nezáležalo.
Ale keď peniaze začínajú vládnuť
prístupu k základnom dobrého života --
slušná zdravotná starostlivosť, prístup k najlepšiemu vzdelaniu,
politickému hlasu a vplyvu v kampaniach --
keď peniaze začínajú vládnuť nad všetkými tými vecami,
na nerovnosti záleží poriadne.
Takže zobchodovanie všetkého
zostruje žihadlo nerovnosti
a jeho sociálne a občianske dôsledky.
To je jeden z dôvodov na obavy.
Existuje druhý dôvod
mimo obáv o nerovnosť
a je tento:
pri niektorých spoločných dobrách a postupoch,
keď k nim vstupujú trhové zmýšľanie a trhové hodnoty,
môžu zmeniť zmysel tých postupov
a vytlačiť postoje a normy,
o ktoré malo zmysel dbať.
Rád by som použil príklad
kontroverzného použitia trhového mechanizmu,
stimulu hotovosťou, a uvidíme, čo si o tom myslíte.
Mnohé školy zápasia s výzvou
motivácie detí, špeciálne detí
zo znevýhodnených pomerov, aby poctivo študovali,
aby mali úspechy v škole, aby sa uplatnili.
Niektorí ekonómovia navrhli trhové riešenie:
Ponúknuť stimul hotovosťou deťom za dobré známky
alebo vysoké skóre v teste
alebo za čítanie kníh.
V skutočnosti to aj skúsili.
Urobili nejaké experimenty
v niektorých významnejších amerických mestách.
V New Yorku, v Chicagu, vo Washingtone, D.C.,
skúsili to, ponúkli 50 dolárov za A,
35 dolárov za B.
V Dallase, v Texase, majú program, ktorý ponúka
osem ročným dva doláre za každú knihu, ktorú prečítajú.
Tak sa pozrime -- niektorí ľudia sú za,
niektorí proti tomuto stimulu hotovosťou
na motiváciu k výsledkom.
Pozrime sa, čo si o tom myslia ľudia tu.
Predstavte si, že ste hlavou významnejšieho školského systému
a niekto za vami príde s týmto návrhom.
A povedzme, že je to nadácia. Zabezpečia peniaze.
Nemusíte to platiť z vášho rozpočtu.
Koľkí by boli za
a koľkí by boli proti tomu, aby sa to vyskúšalo?
Ukážme si to zdvihnutím rúk.
Najprv, koľkí si myslia, že by stálo za to skúsiť,
či by to fungovalo? Zdvihnite ruku.
A koľkí by boli proti? Koľkí by...
Takže väčšina je proti,
ale značná menšina je za.
Poďme diskutovať.
Začnime s tými z vás, čo sú proti,
ktorí by to zavrhli dokonca ešte pred vyskúšaním.
Aký by bol dôvod?
Kto začne našu diskusiu? Áno?
Meike Moses: Ahojte všetci, som Heike
a myslím, že to zabíja vnútornú motiváciu,
takže v súvislosti s deťmi, ak by chceli čítať,
jednoducho im beriete stimul
tým, že im platíte, takže to mení ich správanie.
Michael Sandel: Berie to vnútornú motiváciu.
Čo je, alebo by mala byť, vnútorná motivácia?
HM: Nuž, vnútorná motivácia
by mala byť učiť sa.
MS: Učiť sa. HM: Spoznať svet.
A potom, ak im prestanete platiť, čo sa stane potom?
Prestanú potom čítať?
MS: Pozrime sa, či je tu niekto, kto je za,
kto si myslí, že stojí za to, vyskúšať to.
Elizabeth Loftus: Som Elizabeth Loftus
a povedali ste "stojí za vyskúšanie", tak prečo neskúsiť
a nespraviť experiment a zmerať veci?
MS: A zmerať. A čo by ste merali?
Merali by ste, koľko --
EL: Koľko kníh prečítali
a pri koľkých knihách pokračovali v čítaní
potom, čo ste im prestali platiť.
MS: Och, potom, čo ste prestali platiť.
Dobre, čo vy na to?
HM: Otvorene, iba si myslím,
že toto je, nechcem sa nikoho dotknúť, veľmi americký spôsob.
(smiech) (potlesk)
MS: Dobre. Čo vzišlo z tejto diskusie,
je nasledujúca otázka:
Rozpáli hotovostný stimul alebo rozruší
alebo vytlačí vyššiu motiváciu,
vnútornú lekciu, ktorú chceme priniesť,
ktorou je naučiť sa milovať učenie a čítanie
pre ich vlastný záujem?
A ľudia sa nezhodnú, aký bude efekt,
ale to sa zdá byť otázkou,
že akosi trhový mechanizmus
alebo hotovostný stimul vyučuje nesprávnu lekciu
a ak áno, čo bude z týchto detí neskôr?
Mal by som vám povedať, čo sa stalo s týmito experimentami.
Hotovosť za dobré známky mala veľmi zmiešané výsledky,
z väčšej časti neskončila lepšími známkami.
Dva doláre za každú knihu
priviedli deti, aby čítali viac kníh.
Tiež ich priviedli k čítaniu kratších kníh.
(smiech)
Ale skutočnou otázkou je,
čo bude z týchto detí neskôr?
Naučia sa, že čítanie je bokovka,
forma úkolovej práce vykonávanej za plat, to nás trápi,
alebo ich môže priviesť k čítaniu možno na začiatku pre nesprávnu príčinu,
ale potom ich privedie k láske k samotnému čítaniu?
Takže táto hoci aj malá debata uvádza,
čo mnohí ekonómovia prehliadajú.
Ekonómovia často predpokladajú,
že trhy sú nevšímavé,
že sa nechytajú alebo nekazia tovary, ktoré vymieňajú.
Trhová výmena, predpokladajú,
nemení zmysel alebo hodnotu
tovarov, ktoré sa vymieňajú.
Toto môže byť pravda,
ak sa bavíme o hmotných tovaroch.
Ak mi predáte televízor s plochou obrazovkou
alebo mi jeden dáte ako dar,
bude to ten istý tovar.
Bude to tak fungovať v oboch prípadoch.
Ale nemusí to byť pravda,
ak sa bavíme o nehmotných tovaroch
a sociálnej praxi ako vyučovanie a učenie sa
alebo zapájanie sa do občianskeho života.
V tých oblastiach môže vnášanie trhových mechanizmov
a hotovostných stimulov podkopať
alebo vytlačiť netrhové hodnoty a správanie sa,
o ktoré sa oplatí dbať.
Keď pochopíme,
že trhy a obchodovanie,
keď sú rozšírené o veci mimo hmotnej oblasti,
môžu zmeniť charakter samotného tovaru,
môžu zmeniť zmysel sociálnych praxí,
ako pri príklade vyučovania a učenia sa,
musíme sa spýtať, kam trhy patria
a kam nie,
kde v skutočnosti môžu podkopať
hodnoty a správanie sa, o ktoré sa oplatí dbať.
Ale aby sme debatovali,
musíme urobiť niečo, v čom nie sme veľmi dobrí
a to uvažovať spoločne na verejnosti
o hodnote a zmysle
sociálnych praxí, ktoré si ceníme,
počnúc našimi telami až k rodinnému životu,
k osobným vzťahom, ku zdraviu,
k vyučovaniu a učeniu sa, k občianskemu životu.
Toto sú kontroverzné otázky
a tak máme tendenciu pred nimi uhýbať.
Popravde, počas posledných troch dekád
keď trhové uvažovanie a trhové zmýšľanie
spojili sily a získali prestíž,
naša verejná rozprava sa počas tohto času
stala bezobsažnou,
vyprázdnenou od väčšieho morálneho významu.
Zo strachu pred nezhodami uhýbame pred týmito otázkami.
Ale keď pochopíme, že trhy
menia charakter tovarov,
musíme debatovať medzi sebou
o týchto väčších otázkach,
o tom, ako hodnotiť tovary.
Jeden z najkorozívnejších efektov
umiestňovania cenoviek na všetko je,
že pôsobí na všetkých,
v zmysle, že sme v tom všetci spoločne.
Proti pozadiu narastajúcej nerovnosti,
zobchodovanie každého aspektu života
vedie ku stavu, kde tí, čo žijú v blahobyte
a tí, čo majú skromné prostriedky,
žijú čoraz odlišnejšie životy.
Žijeme a pracujeme a nakupujeme a hráme sa
na rôznych miestach.
Naše deti chodia do rôznych škôl.
Nie je to dobré pre demokraciu,
ani to nie je uspokojivý spôsob života,
ani pre tých z nás, ktorí si môžeme dovoliť
kúpiť spôsob, ako sa dostať na čelo vo fronte.
A tu je dôvod.
Demokracia nevyžaduje perfektnú rovnosť,
ale vyžaduje,
aby občania zdieľali spoločný život.
Záleží na tom, aby ľudia
z rôznych sociálnych prostredí
a rôznych spôsobov života
stretali jeden druhého,
aby na seba narážali
pri bežnom plynutí života,
pretože to nás učí
vyjednávať a strpieť naše rozdiely.
A to je spôsob, ako prichádzame k záujmu o verejné dobro.
A tak na koniec, otázka ohľadom trhov
nie je hlavne ekonomickou otázkou.
Je to v skutočnosti otázkou, ako chceme spolu žiť.
Chceme spoločnosť, kde je všetko na predaj,
alebo existujú určité morálne a občianske tovary,
ktoré trhy neakceptujú
a peniaze si nemôžu kúpiť?
Ďakujem veľmi pekne.
(potlesk)