Der er et problem, vi nødt til at diskutere:
Hvilken rolle skal penge
og markedet spille i vores samfund?
I dag er der meget få ting,
som ikke kan købes for penge.
Hvis man sidder i fængsel
i Santa Barbara, Californien,
skal I vide
men ikke kan lide den almindelige indkvartering,
kan man opgradere sin fængselscelle.
Det er sandt. Hvad koster det, tror I?
Hvad gætter I på?
Fem hundrede dollars?
Det er ikke Ritz-Carlton. Det er et fængsel!
82 dollars per nat.
Toogfirs dollars per nat.
Hvis man tager i forlystelsespark,
og ikke ønsker at stå i de lange køer
ved de populære forlystelser,
er der nu en løsning.
I mange forlystelsesparker kan du betale ekstra
for at komme forrest i køen.
De kalder dem Fast Track eller VIP-billetter.
Og det er ikke kun muligt i forlystelsesparker.
I Washington
er der undertiden lange køer
til vigtige kongreshøringer.
Nogle mennesker kan ikke lide at vente i lange køer,
måske natten over, måske i regnvejr.
Så nu, for lobbyister og andre,
der er meget ivrige efter at deltage i disse høringer,
men ikke kan lide at stå i kø,
er der stå-i-kø virksomheder,
man kan gå til.
Man betaler dem en vis mængde penge,
de ansætter hjemløse og andre, der har brug for et job,
til at stå i kø så lang tid, det tager,
og lobbyisten lige før høringen begynder,
kan tage hans eller hendes plads forrest i køen
og få en plads forrest i salen.
Betalt kø-ståning.
Brugen af markedsmekanismer,
markedstænkning og markedsløsninger
sker i stor stil.
Se på den måde, vi kæmper vores krige.
Vidste du, at i Irak og Afghanistan
var der flere private militære entreprenører
end amerikanske soldater?
Vi havde ingen offentlig debat om,
hvorvidt vi ønskede at outsource krig
til private virksomheder.
Men det var, hvad der skete.
Gennem de sidste tre årtier
har vi oplevet en stille revolution.
Vi er næsten uden at bemærke det
gået fra at have en markedsøkonomi
til at være et markedssamfund.
Forskellen er, at en markedsøkonomi er et værktøj,
et værdifuldt og effektivt redskab
til at organisere produktiv aktivitet;
men et markedssamfund er et sted,
hvor næsten alt er til salg.
Det er en livsstil, hvor markedsøkonomiens tænkning
og værdier dominerer
alle aspekter af livet:
venskaber, familieliv, sundhed, uddannelse,
politik, jura, borgernes dagligdag.
Hvorfor bekymre sig? Hvorfor bekymre sig over at vi bliver
et markedssamfund?
Af to grunde, tror jeg.
En af dem har at gøre med ulighed.
Jo flere ting penge kan købe,
jo mere betyder velstand eller mangel på samme.
Hvis det eneste penge gav adgang til
var lystbåde, dyre ferier eller BMW'ere,
ville ulighed ikke betyde ret meget.
Men når det i stigende grad koster penge
at få adgang til de grundlæggende elementer i et godt liv
anstændige sundhedsydelser, adgang til den bedste uddannelse,
politisk indflydelse
når penge styrer alle disse ting,
betyder ulighed en hel del.
Så markedsgørelse af alt
forværrer effekterne af ulighed
og dens sociale og samfundsmæssige konsekvenser.
Det er én grund til at bekymre sig.
Der er en anden grund
end at bekymre sig om ulighed,
og den er:
for nogle sociale goder og praksis gælder det
når markedstænkningens værdier komme ind i billedet
at det kan ændre betydningen af denne praksis
og fortrænge normer,
der er værd at beskytte.
Lad mig tage et eksempel
på en kontroversiel brug af en markedsmekanisme,
et kontant incitament, og se hvad I synes om det.
Mange skoler er udfordrede
med at motivere børn, især børn
fra dårligt stillede miljøer til at studere flittigt,
til at klare sig godt i skolen, til at engagere sig.
Nogle økonomer har foreslået et markedsløsning:
Tilbyd børn kontante incitamenter for at få gode karakterer,
eller høje prøveresultater
eller for at læse bøger.
De har faktisk prøvet det.
De har gjort forsøg i
nogle større amerikanske byer.
I New York, Chicago, Washington DC,
har de prøvet at tilbyde 50 dollars for et A,
35 dollars for et B.
I Dallas i Texas betaler de
otte-årige to dollars for hver bog, de læser.
Lad os se -- Nogle mennesker er for
og nogle mennesker er imod dette kontante incitament
til at motivere præstation.
Lad os se hvad folk herinde mener om det.
Forestil dig at du er leder af et større skoledistrikt,
og nogen foreslår denne løsning.
Og lad os sige det er en fond. De betaler.
Du behøver ikke at sætte det på dit budget.
Hvor mange ville være for
og hvor mange ville være imod at give det en chance?
Lad lave håndsoprækning.
Først: hvor mange tror, det i det mindste ville være et forsøg værd at se,
om det kunne virke? Hånden i vejret.
Og hvor mange ville være imod?
Så de fleste her er imod,
men en betydelig minoritet er for.
Lad os tage diskussionen.
Lad os starte med dem, der er imod
og som udelukker at prøve.
Hvad er begrundelsen?
Hvem vil sætte diskussionen i gang? Ja?
Heike Moses: Hej alle sammen. Jeg hedder Heike,
og jeg tror bare, det dræber den indre motivation,
for børn der gerne vil læse,
vil man bare tage denne motivation væk
og betale dem for at ændre adfærd.
Michael Sandel: Tager det iboende incitament væk.
Hvad er, eller burde være, den indre motivation?
HM: Tjae, den indre motivation
burde være at lære.
MS: At lære. HM: For at lære om verden.
Hvad sker der så?
Holder de så op med at læse?
MS: Lad os nu se om der er nogen, der er for,
som tror, det er værd at prøve.
Elizabeth Loftus: Jeg hedder Elizabeth Loftus.
Du sagde “værd at prøve”, så hvorfor ikke prøve det?
Gøre forsøget og måle på det.
MS: Og hvad ville du måle?
Du vil måle hvor mange...
EL: Hvor mange bøger de læste
og hvor mange bøger de fortsatte med at læse,
når man holdt op med at betale.
Aha, efter man holdt op med at betale.
Okay, hvorfor det?
HM: For at være ærlig synes jeg bare det er...
ikke at fornærme nogen, en meget amerikansk tanke.
(Latter)(Bifald)
MS: Okay. Diskussionen rejser
følgende spørgsmål:
Vil et kontant incitament korrumpere
eller fortrænge den dybere motivation,
den iboende lektie, som vi håber at formidle,
som er at lære at elske at lære og at læse for læsningens
egen skyld?
Og folk er uenige om, hvad effekten vil være,
men der synes at være den bekymring,
at på en eller anden måde vil en markedsmekanisme
eller et kontant incitament lære en forkerte lektie,
og hvis det gør, hvad skal der senere blive af disse børn?
Jeg skal sige jer, hvad udfaldet blev af disse forsøg.
Kontanter for gode karakterer har haft meget blandede resultater,
og har for det meste ikke resulteret i højere karakterer.
De to dollars for hver bog
fik børnene til at læse flere bøger.
Det fik dem også til at læse kortere bøger.
(Latter)
Men det virkelige spørgsmål er,
hvad der skal blive af disse børn senere?
Vil de have lært, at læsning er en opgave,
en form for akkordarbejde det er bekymringen
eller kan det få dem til at læse af en måske forkerte grund i første omgang,
men så få dem til at forelske sig i læsning for læsningens skyld?
Hvad selv denne korte debat bringer op,
er noget, som mange økonomer overser.
Økonomer antager ofte
at markedet er værdifrit
at de ikke rører eller påvirker de goder de udveksler.
Handel, antager de,
ændrer ikke betydningen eller værdien af de varer,
der handles.
Det kan være sandt nok,
hvis vi taler om materielle goder.
Om du sælger mig et fladskærms-tv
eller giver mig et i gave,
vil det være den samme vare.
Det vil virke på samme måde uanset.
Men det samme er ikke tilfældet,
hvis vi taler om ikke-materielle goder
og sociale praksisser så som undervisning og læring
eller fællesskab i samfundslivet.
På de områder kan markedsmekanismer
og kontante incitamenter underminere
eller fortrænge ikke markedsmæssige værdier og holdninger,
der er værd at beskytte.
Når vi ser,
at markeder og handel,
når det spredes fra det materielle domæne til andre,
kan ændre karakteren af selve varen,
kan ændre betydningen af sociale praksisser
som i eksemplet med undervisning og læring
er vi nødt til at spørge, hvor markedet hører hjemme
og hvor det ikke gør det,
hvor det rent faktisk kan underminere
værdier og holdninger der er værd at beskytte.
Men for at tage denne debat
er vi er nødt til at gøre noget, vi ikke er ret gode til,
og det er at ræsonnere sammen
om værdien og betydningen
af de sociale praksisser, vi værdsætter;
fra vores kroppe til familielivet
til venskaber til sundhed til undervisning og
læring til borgernes hverdag.
Det er kontroversielle debatter,
så vi har en tendens til at undvige dem.
I løbet af de seneste tre årtier,
hvor markedsræsonnement og markedstænkning
har samlet kraft og fået prestige,
er vores offentlige diskurs
blevet udhulet,
tømt for større moralsk betydning.
Af frygt for uenighed har vi skyet disse konflikter.
Men når vi ser, at markederne
ændrer karakteren af nogle varer,
er vi nødt til at diskutere
disse større spørgsmål
om værdsættelse af varer.
En af de mest nedbrydende virkninger
ved at sætte en pris på alting
er på fællesskabet,
følelsen af at vi alle er i samme båd.
I kraft af den stigende ulighed fører
markedsgørelsen af alle aspekter af livet
til en situation, hvor dem, der er velhavende,
og dem, der har beskedne midler,
i stigende grad leve adskilte liv.
Vi lever og arbejder og shopper og leger
forskellige steder.
Vores børn går i forskellige skoler.
Det er ikke godt for demokratiet.
Det er heller ikke en tilfredsstillende måde at leve på
selv for dem af os, der har råd til
at købe en plads forrest i køen.
Jeg skal forklare hvorfor.
Demokrati kræver ikke total lighed,
men det kræver,
at borgerne tager del i et fælles liv.
Det afgørende er, at folk
fra forskellige sociale baggrunde
og forskellige samfundslag
møder hinanden,
støder ind i hinanden
i hverdagen,
fordi det er hvad, der lærer os
at forhandle og acceptere vores forskelligheder.
Og det er sådan vi kommer til at drage omsorg for det fælles bedste.
Når det kommer til stykket er spørgsmålet om markedet
er det ikke først og fremmest et økonomisk spørgsmål.
Det er i virkeligheden et spørgsmål om, hvordan vi ønsker at leve sammen.
Ønsker vi et samfund, hvor alt er til salg,
eller er der visse moralske og samfundsmæssige goder,
som markederne ikke værdsætter
og penge kan ikke købe?
Mange tak.
(Bifald)