יש עבודה עם הרבה כוח, שכר, ויוקרה,
ובטחון תעסוקתי כמעט מושלם.
ויש רק דרך אחת להתקבל:
להתמנות לבית המשפט העליון האמריקאי.
אם אתם רוצים להפוך לשופטים בבית המשפט העליון,
בית המשפט הפדרלי הכי גבוה בארצות הברית,
שלשה דברים צריכים להתרחש.
נשיא ארה"ב צריך להציע אתכם כמועמדים
אתם צריכים שהמינוי שלכם יאושר על ידי הסנאט,
ולבסוף, הנשיא חייב למנות אתכם רשמית לבית המשפט.
בגלל שהחוקה לא מפרטת כל כישורים,
במילים אחרות, לא גיל, השכלה, מקצוע,
או אפילו דרישה לאזרחות מכוח לידה במדינה.
נשיא יכול למנות כל אדם לשרת.
עד עכשיו, שישה שופטים נולדו מחוץ למדינה,
לפחות אחד מעולם לא סיים תיכון,
ואחר היה רק בן 32 כשהוא מונה לתפקיד.
רוב הנשיאים ממנים אנשים שחולקים באופן רחב את נקודת המבט האידאולוגית שלהם,
אז נשיא עם אידיאולוגיה ליברלית
יטה למנות ליברלים לבית המשפט.
כמובן, שנטיות של שופט לא תמיד צפויות.
לדוגמה, כשהנשיא אייזנהאואר, הרפובליקאי,
מינה את ארל וורן לנשיא בית המשפט העליון,
אייזנהאואר ציפה ממנו לקבל החלטות שמרניות.
במקום זאת, השיפוטים של וורן הפכו להיות הכי ליברליים
בהסטוריה של בית המשפט.
אייזנהאואר מאוחר יותר העיר על המינוי הזה
כ"הטעות הכי גדולה וטיפשית" שהוא אי פעם עשה.
הרבה גורמים עולים לשיקול, גם כן,
כולל נסיון, נאמנות האישית, אתניות, ומגדר.
המועמדים נבחנים אז בקפידה
עד להחזרי המיסים שלהם והתשלומים עבור עזרה בבית.
ברגע שהנשיא מראיין את המועמד
ומכריז רשמית על המועמדות,
הנהגת הסנאט מעבירה באופן מסורתי את המינוי לשימוע
בועדת המשפט של הסנאט.
תלוי בפולמוסיות על הבחירה,
זה יכול להמשך לאורך ימים ארוכים.
מאז הממשל של ניקסון, שימועים אלה נמשכים בממוצע 60 ימים.
המועמד מרואיין על הנסיון המשפטי שלו, אם הוא קיים,
ומהי עמדתו בנושאים מרכזיים כדי להבחין איך הוא יצביע.
ובעיקר בהסטוריה של העת האחרונה,
הועדה מנסה לגלות סודות אפלים או חוסר שיקול דעת בעבר.
הועדה המשפטית מצביעה כדי לשלוח את המינוי לסנאט המלא
עם המלצה חיובית או שלילית,
שהרבה פעמים משקפת נטיות פוליטיות, או ללא המלצה בכלל.
רוב הדחיות התרחשו כשהרוב בסנאט
היה ממפלגה אחרת מזו של הנשיא.
כשהסנאט כן מאשר, זה על ידי הצבעת רוב פשוטה,
עם שוויון שנשבר על ידי סגן הנשיא.
עם ההסכמה של הסנאט,
הנשיא מוציא מינוי כתוב,
שמאפשר למועמד להשלים את השלבים האחרונים
להישבע שבועת אמונים לחוקה ולמשפט.
ובכך,
הם נשבעים להנחיל צדק מבלי להתחשב באדם
ולנהוג בשוויון בעניים ובעשירים
ולמלא באמונה וללא משוא פנים את כל החובות המוטלות
על בית המשפט העליון האמריקאי.
העבודה הזו היא לכל החיים,
חוץ מהתפטרות, פרישה, או פיטורין מבית המשפט על ידי הדחה.
ומתוך 112 שופטים ששימשו בתפקיד,
אף אחד לא הודח מתפקידו.
אחד התפקידים שלהם הוא להגן על הזכויות הבסיסיות של כל האמריקאים,
אפילו אם מפלגה אחרת עולה לשלטון.
עם ההשפעה העצומה של האחריות הזו,
אין פלא שמצופה מבית המשפט העליון האמריקאי להיות,
במילים של אירווין קאופמן,
כליל השלמות של החסד,
טיטאן אינטלקטואלי,
ואשף אדמיניסטרטיבי."
כמובן, לא כל חבר בבית המשפט הופך להיות דוגמה לצדק.
כל אחד משאיר אחריו מסורת של החלטות ודעות
שיעמדו לדיון ולניתוח על ידי השופטים האולטימטיביים,
הזמן וההיסטוריה.