Ziua mea începe la fel ca a voastră.
(Râsete)
Când mă trezesc dimineața,
îmi verific telefonul,
apoi beau o cafea.
Abia apoi îmi încep ziua cu adevărat.
Poate că nu este ca a voastră, fiindcă îmi trăiesc viața ca o operă de artă.
Imaginați-vă că sunteți într-o cutie uriașă de bijuterii
cu toate lucrurile frumoase pe care le-ați văzut în viața voastră.
Apoi îmaginați-vă corpul ca pe o pânză.
Și pe această pânză,
aveți misiunea de a crea o capodoperă
utilizând conținutul uriașei cutii de bijuterii.
Odată ce v-ați creat capodopera,
vă puteți gândi: „Uau, eu am creat asta.
Asta sunt eu astăzi.”
Apoi luați cheile casei voastre.
ieșiți pe ușă în lumea reală,
poate că luați autobuzul până în centrul orașului...
Poate vă plimbați pe străzi sau chiar mergeți la cumpărături.
Asta e viața mea, în fiecare zi.
Când ies pe ușă,
aceste opere de artă sunt eu.
Eu sunt artă.
Am trăit ca artă întreaga viață de adult.
Trăind ca artă, am devenit eu însumi.
Am crescut într-un mic sat numit Fillongley, în Anglia,
menționat cel mai recent în „Cartea Judecăţii din Urmă”,
și asta e mentalitatea.
(Râsete)
Am fost crescut de bunici,
care erau dealeri de antichități,
așa că am crescut înconjurat de istorie și de lucruri frumoase.
Am avut cel mai uimitor cufăr de haine.
Cum vă imaginați, totul a luat naștere atunci.
M-am mutat în Londra când aveam 17 ani, să devin model.
Apoi am plecat să studiez fotografia.
Nu eram tocmai fericit cu mine însumi pe atunci,
așa că mereu căutam să evadez.
Am studiat lucrările lui David La Chapelle
și Steven Arnold,
fotografi care au organizat și creat lumi
care mă lăsau mască.
Așa că într-o zi am decis să trec de la lumea superficială a modei
la lumea superficială a artei.
(Râsete)
Am decis să-mi trăiesc viața ca o operă de artă.
Petrec ore, uneori luni, făcând lucruri.
Unealta mea e un ac de siguranță, ca acesta...
(Râsete)
Niciodată destul de mari.
(Râsete)
Și utilizez materialele încontinuu,
așa că reciclez tot ce folosesc.
Când mă îmbrac sunt ghidat de culoare, textură și formă.
Rareori am o tematică.
Găsesc obiecte frumoase de prin toată lumea,
și le transform în tapiserii 3D
peste un strat care acoperă întregul meu trup...
fiindcă nu sunt fericit cu trupul meu.
(Râde)
Mă întreb: „Ar trebui să scot ceva
sau să adaug ceva?
100 de articole, poate?”
Și uneori așa fac.
Vă promit că nu e foarte inconfortabil,
ei, bine, doar un pic...
(Râsete)
Poate că mă înțeapă puțin un ac de siguranță
când stau de vorbă cu voi,
am să plec.
(Râsete)
De obicei îmi ia cam 20 de minute să fiu gata,
ceea ce nu crede nimeni.
E adevărat,
câteodată.
Deci, asta e versiunea mea de tricou cu pantaloni.
(Râsete)
Când mă îmbrac, construiesc ca un arhitect.
Așez atent lucrurile până le găsesc locul.
Apoi, îmi vin multe idei visând cu ochii deschiși.
Practic merg la culcare ca să-mi vină idei,
și m-am învățat să mă trezesc și să le notez.
Port lucrurile până se destramă,
și apoi le dau altă viață.
Ținuta aurie, de exemplu,
a fost ținuta pe care am purtat-o la Palatul Parlamentului în Londra.
E făcută din armuri, paiete și bijuterii sparte,
și am fost prima persoană ce a purtat armură în parlament
de când Oliver Cromwell a interzis asta în secolul 17.
Lucrurile nu trebuie să fie scumpe pentru a fi frumoase.
Încercați să faceți ținute din pungi sau gunoi găsit pe stradă.
Nu se știe niciodată,
ar putea ajunge în revista „Vogue”.
Am peste 6.000 de piese în colecția mea,
de la inele romane vechi de 2.000 de ani până la vechi artefacte budiste.
Cred în a împărtăși ceea ce fac și ceea ce am cu ceilalți,
așa că am decis să creez o expoziție de artă,
care acum călătorește prin muzeele lumii.
Conține o pletoră a eurilor mele,
sculpturi în mărime naturală ca în spate,
aici sunt,
sunt însăși viața mea.
Sunt un fel de tapiserii 3D ale existenței mele ca operă de artă.
Conțin cristale de plastic combinate cu diamante,
cutii de bere și mătăsuri regale în aceeași ținută.
Îmi place faptul că privitorul nu poate intui niciodată
ce e real și ce e fals.
Mi se pare important să explorez și să prezint culturi prin lucrările mele.
Utilizez hainele ca mijloc de a investiga
și aprecia oamenii din toată lumea.
Câteodată, oamenii cred că joc rolul de drag queen.
Nu fac asta.
Deși viața mea pare un rol,
nu este.
Este foarte reală.
Oamenii îmi răspund ca oricărei alte opere de artă.
Mulți oameni sunt fascinați.
Unii se plimbă holbându-se la mine, la început timizi.
Apoi vin la mine și-mi spun fie că le place, fie că urăsc ceea ce fac.
Uneori le răspund, alteori las arta să vorbească singură.
Cel mai agasant lucru din lume e când oamenii vor să atingă arta.
Dar îi înțeleg.
Dar ca multă artă contemporană,
e desconsiderată de mulți.
Unii oameni sunt critici,
alții sunt abuzivi.
Cred că asta vine din frica de ceea ce e diferit,
de necunoscut.
Sunt atât de multe reacții la ceea ce fac,
și tocmai am învățat să nu le iau personal.
Nu am trăit niciodată ca Daniel Lismore, persoana.
Am trăit ca Daniel Lismore, opera de artă.
Și am înfruntat fiecare obstacol ca operă de artă.
Poate fi greu...
mai ales dacă garderoba ta necesită un container de 12 metri,
trei etajere și 30 de cutii de la IKEA,
(Râsete)
și uneori, poate fi foarte dificil urcatul în mașini,
și uneori...
ei bine, azi dimineață nu puteam ieși pe ușa de la baie,
așa că aveam o problemă.
(Râsete)
Ce înseamnă să fii tu însuți?
Oamenii spun mereu asta,
dar ce înseamnă cu adevărat,
și de ce contează?
Cum se schimbă viața când alegi să fii tu însuți fără regrete?
A trebuit să mă lupt și să triumf trăindu-mi viața ca artă.
Am fost în avioane particulare
și am zburat în jurul lumii.
Mi-am expus lucrările în muzee prestigioase,
și am avut oportunitatea -
aceștia sunt bunicii mei, apropo,
ei sunt cei care m-au crescut,
și iată-mă pe mine.
(Râde)
(Aplauze)
Deci, am zburat în jurul lumii cu avioane particulare,
și totuși n-a fost ușor
fiindcă, uneori, n-am avut locuință,
am fost scuipat,
am fost abuzat, uneori zilnic,
hărțuit întreaga viață,
respins de nenumărați indivizi,
și am fost înjunghiat.
Dar cel mai mult m-a durut
să fiu pe lista „Cel mai prost îmbrăcat.”
(Râsete)
Poate fi greu, să fii tu însuți,
dar am descoperit că e cel mai bine.
„Cel mai prost îmbrăcat”.
(Râsete)
Cum se spune: „Fii tu însuţi, toţi ceilalţi sunt deja luaţi.”
Am ajuns să realizez că încrederea e un concept pe care îl poți alege.
Am ajuns să realizez că autenticitatea e necesară, și e puternică.
Am încercat să petrec timp încercând să fiu ca ceilalți.
N-a mers.
Presupune multă muncă să nu fii tu însuți.
Am câteva întrebări pentru voi toți.
Cine sunteți?
Câte versiuni ale voastre există?
Și mai am o întrebare finală:
Le folosiți pe toate în favoarea voastră?
În realitate, fiecare e capabil să-și creeze propria capodoperă.
Ar trebui să încercați și voi odată.
E chiar distractiv.
Vă mulțumesc!
(Aplauze și urale)