Oh, izvinite!
Da li ste ikada zevali zato što neko drugi zeva?
Niste posebno umorni,
a ipak, vaša usta se odjednom širom otvaraju
i veliko zevanje
izleti.
Ova pojava je poznata kao zarazno zevanje.
Dok naučnici još uvek ne razumeju u potpunosti
zašto se to dešava,
postoji mnogo hipoteza koje se trenutno istražuju.
Hajde da bacimo pogled na one preovlađujuće,
počevši sa dve fiziološke hipoteze
pre nego što pređemo na psihološke.
Naša prva fiziološka hipoteza
tvrdi da je zarazno zevanje izazvano posebnim podsticajem,
početnim zevanjem.
Ovo se zove obrazac fiksne radnje.
Razmišljajte o obrascu fiksne radnje kao o refleksu.
Vaše zevanje me tera da zevam.
Slično efektu domina, zevanje jedne osobe podstiče zevanje
kod osobe u blizini koja posmatra čin.
Kada je ovaj refleks aktiviran, mora ići svojim tokom.
Da li ste ikada pokušali da zaustavite zevanje kada je počelo?
U suštini je nemoguće!
Druga fiziološka hipoteza
poznata je kao nesvesna mimikrija,
ili efekat kameleona.
Ovo se dešava kada oponašate nekog
bez sopstvenog znanja,
što je suptilan i nenameran potez imitatora.
Ljudi teže da podražavaju jedni druge.
Ako sedite preko puta nekog ko je prekrstio noge,
možda ćete i vi prekrstiti vaše noge.
Ova hipoteza sugeriše
da zevamo kada vidimo nekog drugog da isto to radi
jer nesvesno imitiramo njegovo ili njeno ponašanje.
Naučnici veruju da je efekat kameleona moguć
zbog posebne grupe neurona,
poznatih kao neuroni ogledala.
Neuroni ogledala su moždane ćelije koje reaguju isto kada izvodimo radnju
i kada vidimo da neko drugi izvodi istu radnju.
Ovi neuroni su važni za učenje i samosvest.
Na primer, posmatranje nekog ko fizički radi nešto
kao što je pletenje ili stavljanje karmina,
može vam pomoći da te radnje radite pravilnije.
Studije neurovizualizacije koristeći fMRI,
stvaranje slika kroz funkcionalnu magnetnu rezonancu,
pokazuju da kada vidimo nekoga da zeva, ili čak čujemo zevanje,
specifičan deo mozga
gde se nalaze ovi neuroni ogledala sklon je da se aktivira,
što nas zauzvrat tera da odgovorimo
istom akcijom: zevanjem.
I naša psihološka hipoteza uključuje rad ovih neurona ogledala.
Nazvaćemo ga empatičnim zevanjem.
Empatija je mogućnost razumevanja onoga što neko drugi oseća
i učestvovanje u njihovim emocijama,
što je jako bitna sposobnost društvenih životinja kao što smo mi.
Nedavno, neuronaučnici su otkrili da nam podgrupa neurona ogledala
dozvoljava da osetimo empatiju sa tuđim osećajima
na dubljem nivou.
(Zevanje)
Naučnici su otkrili ovaj empatijski odgovor na zevanje
dok su testirali prvu hipotezu koju smo pomenuli,
obrazac fiksirane radnje.
Ova studija je započeta da bi se pokazalo da psi oponašaju refleks zevanja
na sam zvuk ljudskog zevanja.
Dok je njihova studija pokazala da je ovo tačno,
pronašli su još nešto interesantno.
Psi su češće zevali kada bi čuli poznato zevanje,
kao što je zevanje njihovih vlasnika,
nego kada čuju nepoznato zevanje stranaca.
Prateći ovo istraživanje, druge studije vezane za ljude i primate
takođe su pokazale da se zarazno zevanje
javlja učestalije među prijateljima, nego među strancima.
U stvari, zarazno zevanje se javlja
kada imamo četiri ili pet godina,
u trenutku kada deca
razviju sposobnost da propisno primete tuđe emocije.
Ipak, dok novije naučne studije teže da dokažu da se zarazno zevanje
zasniva na kapacitetu empatije,
potrebno je više istraživanja da bi se rasvetlilo šta se zaista dešava.
Moguće je da odgovor u potpunosti leži u drugoj hipotezi.
Sledećeg puta kada uhvatite sebe kako zevate,
zastanite na trenutak da razmislite šta se upravo desilo.
Da li ste razmišljali o zevanju?
Da li je neko blizu vas zevao?
Da li je ta osoba stranac ili neko blizak?
Da li upravo zevate?
(Zevanje)
(Mljackanje)