Vreau pentru un moment
să vă gândiți că jucați un joc de Monopoly,
doar că în acest joc, combinația
de îndemânare, talent și noroc
care asigură succesul atât în jocuri, cât și în viață,
a fost suprimată,
deoarece acest joc a fost aranjat,
iar tu ești în avantaj.
Ai mai mulți bani,
mai multe oportunități
și mai mult acces la resurse.
În timp ce vă gândiți la acea experiență,
vreau să vă întrebați
cum ar putea acea acea experiență de
jucător privilegiat într-un joc aranjat
schimba modul în care vă percepeți
și cum îl priviți pe celălalt jucător?
Am făcut un studiu în campusul U.C. Berkeley
pentru a respunde la exact acea întrebare.
Am adus peste 100 de perechi
de străini în laborator,
şi dând cu banul
am atribuit aleator unuia dintre ei
rolul de jucător bogat într-un joc aranjat.
Au primit de două ori mai mulţi bani.
Când treceau de Go,
colectau salariu dublu
şi dădeau cu zarul de 2 ori în loc de o dată,
deci se puteau mişca pe tablă mai mult.
(Râsete)
Timp de 15 minute
am urmărit prin camere ascunse ce s-a întâmplat.
Şi astăzi, pentru prima dată, vreau
să vă arăt puţin din ce am văzut.
Scuzaţi calitatea sunetului,
în unele cazuri, deaorece acestea erau camere ascunse.
Aşa că am subtitrat.
Jucătorul Bogat: Câte de 500 ai primit?
Jucătorul Sărac: Doar una.
Jucătorul Bogat: Vorbeşti serios. Jucătorul Sărac: Da.
Jucătorul Bogat: Eu am trei. (Răsete)
Nu ştiu de ce mi-au dat atât de mult.
Paul Piff: Okay, le-a fost clar jucătorilor
că ceva se întâmpla.
O persoană are clar mai mulţi bani
decât cealaltă, şi totuşi,
cum jocul se desfăşura,
am observat diferenţe remarcabile,
diferenţe dramatice începând să apară
între cei doi jucători.
Jucătorul bogat
a început să se mişte pe tablă mai zgomotos,
pur şi simplu izbind tabla cu piesa
în timp ce se deplasa.
Era mai probabil să vedem semne de dominaţie
şi semne nonverbale,
afişări de putere
şi sărbătoriri în rândul jucătorilor bogaţi.
Am avut un castron de covrigei pe margine.
Este în colţul din stânga jos.
Asta ne-a permis să observăm comportamentul consumator al participanţilor.
Urmărim câţi covrigei mănâncă fiecare participant.
Jucătorul Bogat: Covrigeii ăştia sunt un truc?
Jucătorul Sărac: Nu ştiu.
PP: OK, aşadar nici o surpriză, oamenii ne bănuie.
Se întreabă de ce e castronul de covrigei
acolo.
Unul chiar întreabă, după cum aţi văzut,
este acel castron de covrigei un truc?
Şi totuşi, în ciuda acestui fapt, puterea situaţiei
pare să domine inevitabil,
iar jucătorii bogaţi încep să mănânce mai mulţi covrigei.
Jucătorul Bogat: Ador covrigeii.
(Râsete)
PP: Şi cum jocul se desfăşura,
unul dintre modelele interesante şi dramatice
pe care le-am observat începând să apară
era că jucătorii bogaţi
începeau să fie mai impertinenţi cu cealaltă persoană,
tot mai puţin sensibili la starea
acelor jucători săraci
şi tot mai demonstrativi
cu succesul material,
mai predispuşi să etaleze cât de bine o duc.
Jucătorul Bogat: Am bani pentru toate.
Jucătorul Sărac: Cât e asta?
Jucătorul bogat: Îmi datorezi 24 de dolari.
Îţi vei pierde toţi banii în curând.
O cumpăr. Am atât de mulţi bani.
Am atât de mulţi bani că îmi ia o veşnicie.
Jucătorul Bogat 2: Voi cumpăra întreaga tablă.
Jucătorul Bogat 3: Vei rămâne fără bani.
Sunt de neatins în acest moment.
PP: OK, ce cred
că a fost foarte, foarte interesant,
este că la sfârşitul celor 15 minute,
am rugat jucătorul să vorbească despre experienţa în timpul jocului.
Iar când jucătorii bogaţi au descris
de ce au câştigat inevitabil
în acest joc aranjat de Monopoly --
(Râsete) ---
au vorbit despre ce au făcut ei
ca să cumpere diferite proprietăți
și să dobândească succesul în acest joc,
și au devenit mai puțin receptivi
la diferitele facilități ale situației,
inclusiv aruncarea cu banul
care i-a pus aleator
în poziția privilegiată de la început.
E o incredibilă înțelegere
de cum percepe mintea sensul avantajului.
Acest joc de Monopoly poate fi folosit
ca metaforă pentru a înțelege societatea
și structura ei ierarhică, unde unii oameni
au multe bogății și statut ridicat,
iar mulți oameni nu au.
Au mult mai puține bogății și statut scăzut
și mult mai puțin acces la resurse dorite.
Eu și colegii mei, în ultimii șapte ani,
am studiat efectele acestor ierarhii.
Am găsit de-a lungul a sute de studii
și sute de participanți din toată țara
că în timp ce averea unei persoane sporește,
sentimentele de compasiune și empatie scad,
iar sentimentele de îndreptățire, de merit,
și ideologia interesului personal crește.
În sondaje, am găsit că de fapt
indivizii mai bogați sunt mai predispuși
să eticheteze lăcomia ca fiind bună,
și urmărirea interesului personal
ca benefică și morală.
Astăzi vreau să vorbesc despre
implicațiile acestei ideologii a interesului personal,
de ce ar trebui să ne pese de aceste implicații,
și închei cu ce ar trebui făcut.
Primele studii pe care le-am condus
urmăreau disponibilitatea de întrajutorare,
ceva ce psihologii sociali numesc
comportament prosocial.
Ne interesa să vedem cine e dispus
să ofere ajutor altei persoane,
cel mai bogat sau cel mai sărac.
Într-unul dintre studii, am adus membri
bogați și săraci din comunitate în laborator
și le-am dat fiecăruia echivalentul a 10 dolari.
Le-am spus participanților
că puteau să păstreze cei 10 dolari pentru sine,
sau puteau să împartă o parte din ei,
dacă voiau, cu un străin
complet anonim.
Nu se vor întâlni niciodată cu străinul și străinul nu-i va cunoaște niciodată.
Și am monitorizat cât dau oamenii.
Indivizii care făceau 25,000,
câteodată sub 15,000 de dolari pe an,
au dat 44% mai mult din banii lor
unui străin
decât dădeau indivizii care făceau 150.000
sau 200.000 de dolari pe an.
Am avut participanți care au jucat
pentru a vedea cine e mai înclinat să trișeze
pentru a-și mări șansele de a câștiga un premiu.
Într-un joc chiar, am aranjat un computer
pentru ca zarurile peste un anumit scor
să fie imposibile.
Nu puteai să treci peste 12 în acest joc,
și totuși, cu cât erai mai bogat,
cu atât mai mult erai dispus să trișezi
pentru a câștiga un premiu în bani de 50$,
câteodată de trei sau patru ori mai mult.
Am condus un alt studiu unde ne-am uitat
dacă oamenii ar fi înclinați să ia bomboane
dintr-un borcan de bomboane marcat special
ca fiind destinate copiilor --
(Râsete) ---
participanți -- Nu glumesc.
Știu că pare o glumă.
Le-am spus participanților special
că acest borcan este pentru copiii participanți
dintr-un laborator de dezvoltare apropriat.
Ei sunt în studii. Acestea sunt pentru ei.
Și doar am monitorizat cât de multe bomboane au luat participanții.
Participanții care se simțeau bogați
au luat de două ori mai multe bomboane
decât participanții care se simțeau săraci.
Am studiat chiar și mașini,
nu orice mașini,
ci dacă șoferii mașini mai scumpe
sunt mai mult sau mai puțin inclinați să încalce legea.
Într-unul dintre studii, ne-am uitat
dacă șoferii opresc sau nu pentru un pieton
pe care l-am plasat așteptând să traverseze pe trecere.
Acum, în California, cum toți știți,
pentru că sunt sigur că toți facem asta.
există legea să oprești pentru un pieton care așteaptă să traverseze.
Așadar, priviți un exemplu cum am făcut.
Acela e partenerul nostru, la stânga,
dându-se drept pieton.
Se apropie în timp ce camioneta roșie oprește cu succes.
Tipic californian, e depășit
de autobuzul care aproape calcă peste pietonul nostru.
(Râsete)
Acum uitați un exemplu al unei mașini mai scumpe,
un Prius, conducând mai departe,
și un BMW care face la fel.
Am făcut acest experiment cu sute de vehicule
în mai multe zile,
urmărind cine oprește și cine nu.
Am descoperit că cu cît prețul
unei mașini crește,
tendințele șoferului de a încălca legea
cresc și ele.
Niciuna dintre mașini
din categoria de mașini mai ieftine
nu au încălcat legea.
Aproape 50%
dintre mașinile scumpe
au încălcat legea.
Am descoperit în alte studii
că indivizii mai bogați sunt mai înclinați să mintă în negocieri,
să fie de acord cu comportamentul imoral la muncă,
să fure bani din numerarul casei de marcat,
să ia mită, să mintă clienții.
Nu vreau să sugerez
că doar oamenii bogați
arată acest tipar de comportament.
Nicidecum. De fapt, cred că toți,
în viața de zi cu zi, minut cu minut,
ne confruntăm cu aceste motivări competitive,
unde sau cum să ne punem propriile interese
deasupra intereselor altor oameni.
Acest lucru e de înțeles, deoarece
visul american este o idee
în care toți avem o oportunitate egală
de a reuși și a prospera,
atâta cât ne străduim și muncim din greu,
iar o parte din asta înseamnă că uneori
trebuie să ne punem interesele
mai presus de binele altor persoane din jur.
Ceea ce găsim este că
cu cât ești mai bogat, ești mai înclinat
să urmărești o viziune a unui succes personal,
de realizări și înclinări,
în detrimentul altora din jurul tău.
Aici am reprezentat grafic venitul mediu de uz casnic
primit de fiecare cincime și primii 5% din populație
în ultimii 20 de ani.
În 1993, diferența dintre diferitele
chintile ale populației, în ce privește venitul,
este extraordinară.
Nu e dificil să discernem că există diferențe.
Însă în ultimii 20 de ani, acea diferență semnificantă
a devenit un mare canion de sorți
între cei de sus și ceilalți
De fapt, primii 20% din populația noastră
dețin 90% din totaliatea bogăției din această țară.
Ne aflăm la niveluri nemaiîntâlnite
de inegalitate economică.
Înseamnă că bogăția nu doar a devenit
tot mai concentrată în mâinile unui grup select de indivizi,
dar visul american devine
tot mai de neatins
pentru majoritatea dintre noi.
Și dacă esta așa cum am aflat,
cu cât ești mai bogat,
cu atât te simți îndreptățit să ai acea avere,
și ești mai dispus să acorzi prioritate propriilor interese
mai presus de interesele altor oameni,
ești mai dispus să faci lucruri pentru interesul propriu,
atunci nu are rost să sperăm
că acele tipare se vor schimba.
De fapt, există motive să credem
că se vor înrăutăți,
și așa vor arăta dacă lucrurile rămân la fel,
la aceeași rată lineară, în următorii 20 de ani.
Inegaliateta economică
e ceva pentru care ar trebui cu toții să ne îngrijorăm,
și nu doar pentru aceeia din josul
ierarhiei sociale,
ci pentru că indivizi și grupuri
cu multe inegalități economice o duc mai rău,
nu doar oamenii de jos, toată lumea.
Există multă cercetare convingătoare
care vine din laboratoare de top din toată lumea
prezentând regimul de lucruri
care sunt subminate
în timp ce inegalitatea economică se înrăutățește.
Mobilitatea socială, lucrurile la care ținem,
sănătatea fizică, încrederea socială,
toate scad, în timp ce inegalitatea crește.
Asemănător, lucrurile negative
din societăți și colective sociale,
lucruri ca obezitatea, violența,
arestul și pedeapsa
se agravează în timp ce inegalitatea economică crește.
Din nou, acestea sunt rezultate, nu doar experimentate
de către câțiva, dar care răsună
în toată pătura socială.
Chiar și oamenii din vârf resimt aceste rezultate.
Așadar, ce facem?
Aceste cascade de perpetuare proprie,
efecte pernicioase, negative
pot părea ca ceva scăpat de sub control,
și nu e nimic de făcut,
cu siguranță nimic ca indivizi.
Dar de fapt, am descoperit
în laboratoarele noastre de cercetare
că mici intervenții psihologice,
mici schimbări în perspectiva oamenilor,
mici ghionturi în anumite direcții,
pot restaura nivelul de egalitarism și empatie.
De exemplu, reamintindu-le oamenilor
de beneficiile cooperării,
sau avantajele comunității,
face ca indivizii bogați să fie la fel de egalitari
ca oamenii săraci.
Într-un studiu, am avut oameni care urmăreau un scurt video
de 46 secunde despre sărăcia copilăriei
care servește drept memento la nevoile altora
din lumea din jurul lor,
și după ce au urmărit asta,
ne-am uitat la cât de doritori erau oamenii
să ofere propriul timp unui străin
prezentat în laborator, care era în necaz.
După acest video, o oră mai târziu,
cei bogați au devenit la fel de generoși
cu timpul lor pentru a ajuta această persoană,
un străin, cineva care este sărac,
sugerând că aceste diferențe nu sunt
înăscute sau categorice,
ci sunt maleabile
la mici schimbări în valorile fundamentale,
iar mici ghionturi de bunătate
și ciocniri de empatie.
Chiar și în afara pereților laboratorului,
începem să vedem semne de schimbare în societatea noastră.
Bill Gates, unul dintre cei mai bogați indivizi ai națiunii noastre,
în acest discurs de deschidere la Harvard,
a vorbit despre problema cu care se confruntă societatea,
cea de inegalitate, ca fiind cea mai descurajatoare provocare
și a vorbit despre ce trebuie făcut pentru a o combate,
spunând: „Cel mai mare progres al umanității
nu constă în descoperirile sale,
ci în modul de aplicare a acestor decoperiri
pentru a reduce nedreptatea."
Și mai este și Giving Pledge,
în care peste 100 dintre cei mai bogați
indivizi ai națiunii noastre
dăruiesc jumătate din avere către caritate.
Și este și apariția
a zeci de mișcări la nivel local,
precum „We are the One Percent”,
„Resource Generation”,
sau „Wealth for Common Good,”
în care cei mai privilegiați
membrii ai populației,
membrii ai celui 1%
oameni care sunt bogați,
folosesc propriile resurse economice,
adulți și tineri la fel, asta este ce mă izbește,
renunțând la propriul privilegiu,
la propriile resurse economice,
pentru a combate inegalitatea
pledând pentru asigurări sociale,
schimbări în valorile sociale,
și schimbări în comportamentele oamenilor,
care lucrează împotriva propriilor interese economice
dar asta poate restaura în cele din urmă visul american.
Mulțumesc.
(Aplauze)