Jeg ønsker at I, for et øjeblik,
tænker på at spille et spil Matador,
bortset fra at i dette spil, hvor den kombination
af øvelse, talent og held
som hjælper jer med at få succes i spillet, som i livet,
er blevet gjort irrelevant,
fordi spillet er blevet manipuleret,
og du har fået fordelen.
Du har flere penge,
flere muligheder for at komme rundt på brættet,
og bedre adgang til ressourcerne.
Og hvis I tænke over den oplevelse,
så ønsker jeg at i spørger jer selv,
hvordan mon den oplevelse af at være
den privilegerede spiller i et manipuleret spil
ændre måden hvorpå du tænker om dig selv
og om den anden spiller?
Så vi lavede en undersøgelse på campus hos U. C. Berkeley
for at se på præcis det spørgsmål.
Vi bragte mere end 100 par
af fremmede ind i vores Lab,
og ved at slå plat eller krone
gjorde vi en af de to
til den rige spiller i det manipulerede spil.
De fik dobbelt så mange penge.
Når de passerede start,
fik de det dobbelte beløb,
og de fik lov til at bruge to terninger i stedet for en,
så de fik mulighed for at komme mere rundt på brættet.
(Latter)
Og i løbet af 15 minutter,
iagttog vi dem gennem skjulte kameraer.
Og hvad jeg vil i dag, for første gang,
er at vise en lille smule af hvad vi så.
I må have lydkvaliteten undskyldt,
i nogle tilfælde, fordi igen, dette er med skjulte kameraer.
Så vi har tilføjet undertekster.
Rig spiller: "Hvor mange 500'ere havde du?"
Fattig spiller: "Kun en."
Rig spiller: "Er det rigtigt" Fattig spiller: "Ja."
Rig spiller: "Jeg har tre." (Griner)
Jeg ved ikke hvorfor de gav mig så mange.
Paul Piff: Okay, så det gik hurtigt op for spillerne
at noget var anderledes.
En person havde tydeligt langt flere penge
end den anden person, og alligevel,
som spillet udviklede sig,
så vi en meget udtalt forskel
og en dramatisk forskel begyndte at vise sig
mellem de to spillere.
Den rige spiller
begyndte at flytte brikken mere støjende,
bogstaveligt slår den ned i brættet
mens han flytter den.
Vi så oftere tegn på dominans
og ikke-verbale tegn,
fremvisning af magt
og fejring hos de rige spillere.
Vi havde en skål med saltkringler placeret ved siden af.
Den er i nederste højre hjørne her.
Dette tillod os at iagttage deltagernes forbrugsadfærd.
Så vi talte bare hvor mange saltkringler hver deltager spiste.
Rig spiller: "Er disse saltkringler et trick?"
Fattig spiller: "Jeg ved det ikke"
PP: Okay, ingen overraskelser, folk er mistænkelige.
De undrer sig over hvad skålen med saltkringler
er der for, fra starten.
En spørger endda, som I lige så,
er skålen med saltkringler et trick?
og trods dette, påvirkning af situation
ser ud til at slå igennem,
og den rige spiller begynder at spise flere saltkringler.
Rig spiller: "Jeg elsker saltkringler"
(Latter)
PP: Og som spillet fortsatte,
en af de mest interessante og dramatiske mønstre
vi observere begyndte at vise sig
var at den rige spiller faktisk
begyndte at blive grovere overfor den anden person
og mindre og mindre følsomme overfor forfatningen
hos disse stakels, fattige spillere,
og mere og mere demonstrative
med deres materielle succes,
mere tilbøjelige til at fremvise hvad de gør.
Rig spiller: "Jeg har penge til alt."
Fattig spiller: "Hvor meget er det?"
Rig spiller: "Du skylder mig 24 dollars."
Du vil tabe alle dine penge om lidt.
Jeg køber den, jeg har så mange penge.
Jeg har så mange penge, jeg kan alt.
Rig spiller 2: "Jeg kommer til at købe hele brættet"
Rig spiller 3: "Du løber snart tør for penge."
Jeg er urørlig fra nu af.
PP: Okay, her er hvad jeg tænker
var rigtigt, rigtigt interessant,
var at ved slutningen af de 15 minutter,
spurgte vi spillerne om deres oplevelse af spillet.
Og når de rige spillere talte om
hvorfor de uundgåeligt havde vundet
i det manipulerede spil Matador
(Latter)
så talte de om hvad de havde gjort
for at købe forskellige ejendomme
og fortjent deres succes i spillet,
og de blev mindre opmærksomme
på alle de forskellige komponenter i situationen,
herunder slåen plat eller krone
som tilfældigt havde bragt dem i
den fordelagtige situation til at starte med.
Og dette er en virkelig, virkelig utrolig indsigt
i hvordan vores opfattelse af fordele.
Nu kan dette spil Matador bruges
som en metafor til at forstå samfundet
og det hierarkiske struktur, hvor nogle folk
har masser af penge og status,
som mange folk ikke har.
De som har mindre rigdom og meget mindre status
og meget mindre adgang til værdifulde ressourcer.
Og hvad mine kollegaer og jeg har gjort i de sidste syv år
er at studere effekterne af disse former for hierarkier.
Hvad vi har fundet gennem en række studier
og tusinder af deltagere rundt om i landet
er at når en persons niveau af rigdom stiger,
falder deres medfølelse og empati,
og deres følelse af berettigelse, af de har fortjent det,
og deres ideologi om selvinteresse stiger.
I undersøgelser, har vi fundet at det faktisk
er de rigeste individer, som er mere tilbøjelige
til at moraliserer at grådighed er godt,
og forfølgelsen af selv-interesse er
er godt og moralsk.
Hvad jeg ønsker at tale om i dag
er nogle af følgerne af selv-interesse ideologi,
at tale om hvorfor vi skal bekymre os om disse følger,
og til sidst om hvad der bør gøres.
Nogle af de første studier vi lavede på dette område
kiggede på hjælpeadfærd,
noget som psykologer kalder
pro-social adfærd.
Og vi interesserede os for hvem der er
mest tilbøjelig til at hjælpe en anden person,
en som er rig eller en som er fattig.
I et studie, bragte vi et rigt og et fattigt
medlem af et lokalsamfund ind i laboratoriet
og gave dem hver en sum svarende til 10 dollars.
Vi fortalte deltagerne
at de kunne beholde disse 10 dollars for dem selv
eller de kunne give en del af dem,
hvis de ønskede det, til en fremmed
som var totalt anonym.
De har aldrig mødt denne fremmede og den fremmede har aldrig mødt dem.
Og vi målte hvor mange penge folk giver væk.
Individer der tjener ca 25.000 nogen gange
under 15.000 dollars om året
gav 44 procent mere af deres penge
til den fremmede
end individer der tjener 150.000
eller 200.000 dollars om året.
Vi lod folk spille spil
for at se hvem der var mest tilbøjelig til at snyde
for at forøge deres chancer for en gevinst.
I et spil manipulerede vi en computer
så terningkast over en bestemt score
var umulig.
Man kunne ikke få mere end 12 i det spil,
og igen, jo rigere du er,
jo større sandsynlighed har du for at snyde i dette spil
for at tjene point til at vinde en 50$ kontant præmie,
nogen gange op til 3 eller 4 gange så meget.
Vi lavede en anden undersøgelse, hvor vi undersøgte hvorvidt
folk ville være tilbøjelige til at tage slik
fra en krukke som vi tydeligt sagde
var reserveret til børn --
(Latter)
som deltog i -- jeg joker ikke.
Jeg ved det lyder som om jeg laver en joke.
Vi fortalte tydeligt deltagerne
at denne krukke var slik til børn som deltog
i et udviklingsforsøg i nærheden.
De deltager i et studie, de er for dem.
Og vi overvågende hvor mange bolsjer deltagerne tog.
Deltagere som følte sig rige
to to gange så mange bolsjer
som deltagere som følte sig fattige.
Vi studerede også biler,
ikke hvilke som helst biler,
men om fører af forskellige slags biler
er mere eller mindre tilbøjelige til bryde loven.
I et af disse studier, kiggede vi på
om en bil ville stoppe for en fodgænger
som stod og ville gå over en fodgængerovergang.
I Californien, som I alle ved,
fordi jeg ved at I alle gør det,
der siger loven at man skal stoppe for en fodgænger som venter på at gå over.
Så her er et eksempel på hvordan vi gjorde det.
Det er vores medsammensvorne til venstre
poserer som en fodgænger.
Han nærmer sig og den røde bil stopper efterfølgende.
På typisk Californisk vis, er den overhalet af
af en bus, som næsten kører vores fodgænger over.
(Latter)
Her er et eksempel på en mere dyr bil,
en Prius, kører gennem,
og en BMW, der gør det samme.
Således gjorde vi for hundrede af køretøjer
på forskellige dage,
bare registrerede hvem der stoppede og hvem der ikke gjorde det.
Hvad vi fandt var at når prisen på
en bil blev forøget
så førerens tendens til at bryde loven
også forøget.
Ingen af bilerne, ingen af bilerne
i vores mindst kostbare kategori
brød loven.
Tæt på 50 procent af bilerne
i vores mest kostbare kategori
brød loven.
Vi har lavet andre studier som finder
at rigere individer er mere tilbøjelige til at lyve i forhandlinger
at udvise uetisk adfærd på arbejde
så som tyveri af penge,
tage i mod bestikkelse, lyve overfor kunder.
Nu mener jeg ikke
at det kun er rige mennesker
som udviser disse mønstre af adfærd.
Ikke overhovedet. Faktisk, tror jeg at vi alle,
i vores dag til dag, minut for minut liv,
kæmper mellem disse to konkurrerende motivationer
om hvornår, eller om, at sætte vores egne interesser
over interesserne for andre folk.
Og det er forståeligt fordi
den amerikanske drøm er ideen
om at vi alle skal have ens muligheder
for succes og fremgang,
så længe vi klarer os selv og arbejder hård,
og et stykke at dette betyder at nogen gange,
er du nødt til at sætte dine egne interesser
over interesserne og velbefindende af andre folk omkring dig.
Men hvad vi er ved at finde er at,
jo rigere du er, jo mere tilbøjelig er du
til at forfølge en vision af personlig succes,
af belønning og gennemførsel,
på bekostning af andre omkring dig.
Jeg har plottet for jer den gennemsnitlige husholdningsindkomst
for hver femtedel og de øverste 5% af befolkningen
gennem de sidste 20 år.
i 1993, forskellen mellem de forskellige
femtedele af befolkningen, set som indkomst,
er rimeligt tydelige.
Det er ikke svært at se at der er forskelle.
Men over de sidste 20 år, har den tydelige forskel
blevet en slags Grand Canyon
mellem den i toppen og alle andre.
Faktisk, de 20 % i toppen af vores befolkning
ejer tæt på 90 % af den totale rigdom i dette land.
Vi har fået ikke ført set højder
af økonomisk ulighed.
Hvad dette betyder er at rigdom ikke kun er blevet
stigende koncentreret på hænderne af en lille gruppe individer,
men at den amerikanske drøm er blevet
i stigende grad uopnåelig
for en stigende del af os.
Og hvis det er tilfældet, som vi har fundet,
at jo rigere man er,
jo mere fortjent man føler sig til den rigdom,
jo mere tilbøjelig er man til at prioritere sine egne interesser
over interesserne for andre folk,
og være villig til at gøre ting for at følge den selvinteresse.
Der er ingen grund til at tænke
at disse mønstre vil ændres.
Faktisk, der er al mulig grund til at tro
at det vil blive værre,
og dette er hvordan det vil se ud hvis tingene bare fortsætter,
men samme lineære rate, i de næste 20 år.
Nu, ulighed, økonomisk ulighed,
er noget vi alle skal være bekymrede om,
og ikke kun omkring dem på bunden
af det sociale hierarki,
men fordi individer og grupper
med meget økonomisk ulighed får det værre,
ikke kun folkene i bunden, men alle.
Der kommer meget overbevisende forskning
ud fra top institutter i hele verden
som viser en række ting
som bliver undermineret
når den økonomiske ulighed bliver værre.
Social mobilitet, noget vi virkeligt bekymrer os om,
psykisk sundhed, social tillid,
alt går ned når uligheden går op.
Tilsvarende, negative ting
i sociale grupper og samfund,
ting som overvægt, og vold,
antal fængslede, og straffe,
bliver forværret når økonomisk ulighed stiger.
Igen, dette er konsekvenser ikke bare oplevet
af nogle få, men giver genlyd
i alle lag af samfundet.
Selv folk i toppen oplever disse konsekvenser.
Så hvad skal vi gøre?
Denne kaskade af selvforstærkende,
skadelige, negative effekter
kunne se ud som noget der er kommet ud af kontrol,
og der er intet vi kan gøre ved det,
bestemt ikke noget vi som individer kan gøre.
Men faktisk, vi har fundet
i vores laboratorieforskning
at små psykologiske indgreb,
små ændringer i folks værdier,
små skub i bestemte retninger,
kan genskabe niveauer af lighedstænkning og empati.
For eksempel, at påminde folk
om fordelene ved samarbejde,
eller ved fordelene ved et samfund
for de rigere til at være ligeså lighedssindede
som fattige folk.
I et forsøg, lod vi folk se en kort video,
bare 46 sekunder lang, omkring børnefattigdom
som fungerede som en påmindelse om andres behov
i verden omkring dem,
og efter at have set den
kigede vi på hvor villige folk var
til at bruge deres egen tid på fremmede
som de mødte i laboratoriet og som var i nød.
Efter at have set denne video, en time efter,
rige folk var lige så generøse
med deres egen tid til at hjælpe denne anden person
en fremmed, som en fattig var,
hvilket muliggør at disse forskelle er ikke
indgroede eller kategoriske,
men er så påvirkelige
til en lille ændring i folks værdier,
og små puf af medfølelse
og skub af empati.
Og udenfor vores vægge i laboratoriet,
er vi begyndt at se tegn på ændringer i vores samfund.
Bill Gates, en af vores lands rigeste individer,
i hans tale til dimitenterne fra Havard,
talte han om de problemer som samfundet står overfor
hvor ulighed er den mest skræmmende udfordring,
og talte om hvad der skal gøres for at bekæmpe den,
og sagde at: "Menneskehedens største fremskridt
ligger ikke i dets opdagelser,
men i hvordan disse opdagelser er brugt
til at reducerer ulighed."
Og her er the "Giving Pledge" [Forpligtelsen til at give]
hvor mere end 100 af vores lands
rigeste personer
har forpligtiget sig til at give halvdelen af deres formue til velgørenhed.
Og der er fremkomsten
af dusinvis af græsrodsbevægelser,
som We are the one percent, [Vi er de 1 %],
Ressource Generationen,
eller Wealth for Common Good [rigdom for fælles bedste]
hvor de mest privilegerede
medlemmer af befolkningen,
medlemmer af den rigeste procent og andre,
folk der er velhavende,
som bruger deres egne økonomiske ressourcer,
voksne og unge imellem, hvad der er mest påfaldende for mig,
udjævner deres egne privilegier,
deres egne økonomiske ressourcer,
for at bekæmpe ulighed
ved at være fortaler for social politik,
ændring i sociale normer,
og ændre folks adfærd,
som arbejder i mod deres egne økonomiske interesser
men som tilsidst vil genskabe den amerikanske drøm.
Mange tak
(Bifald)