Rád bych, abyste si na moment představili, že hrajete hru Monopoly.
Ovšem v této hře je kombinace dovednosti, talentu a štěstí
která vám pomáhá být úspěšnými ve hře, stejně jako v životě, naprosto nedůležitá,
protože tato hra je zmanipulována, a to ve váš prospěch.
Máte více peněz, více možností pohybovat se po herním plánu
a větší přístup ke komoditám.
A jak tak přemýšlíte o této situaci, chci abyste se zeptali sami sebe,
jak může tato skutečnost
- že jste privilegovaným hráčem ve zmanipulované hře -
změnit to, co si o sobě myslíte a jak přistupujete ke druhému hráči?
Abychom nalezli odpověď na tuto otázku,
provedli jsme na kampusu U. C. Berkeley výzkum.
Přivedli jsme více jak 100 párů navzájem si cizích lidí do laboratoře
a hodem mince jsme díky náhodě rozhodli, který jedinec z páru
bude bohatým hráčem ve zmanipulované hře.
Ten dostal dvakrát více peněz.
Pokaždé když prošel Startem, dostal dvakrát větší odměnu
a mohl házet dvěma kostkami namísto jedné,
takže se mohl po herním plánu mnohem více pohybovat.
(Smích)
A během 15 minutové hry jsme skrytými kamerami sledovali, co se bude dít.
A dnes bych vám, vůbec poprvé, rád ukázal něco z toho, co jsme viděli.
V některých případech musím omluvit kvalitu zvuku,
protože se jedná o záznam skryté kamery.
Proto jsme vám připravili titulky.
Bohatý: Kolik pětistovek jsi měl?
Chudý: Jenom jednu.
Bohatý: To myslíš vážně? Chudý: Jo.
Bohatý: Já mám tři. (Smích)
Nevím, proč mi jich dali tolik.
Paul Piff: Dobře, takže hráčům bylo hned jasné, že se něco děje.
Jedna osoba měla očividně více peněz než ta druhá, a přesto,
jak se hra vyvíjela, jsme mezi oběma hráči viděli
znatelné rozdíly a začaly se objevovat i dosti dramatické rozdíly.
Bohatý hráč se začal pohybovat po herním plánu hlasitěji,
doslova mlátil svou figurkou o herní desku, když se po ní pohyboval.
Mezi bohatými hráči jsme mnohem častěji mohli vidět znaky dominance
a neverbální projevy ukazující sílu a oslavy úspěchu.
Na kraji stolu jsme postavili misku preclíků.
Je v pravém dolním rohu.
To nám dovolilo sledovat konzumní chování zúčastněných.
Sledovali jsme, kolik preclíků jednotlivý účastníci sní.
Bohatý: Jsou tyhle preclíky nějaký trik?
Chudý: Netuším.
Paul Piff: Dobře, není překvapením, že nás odhalili.
Divili se, co tam ta miska preclíků v první řadě vůbec dělá.
Jeden se dokonce i zeptal, jak jste právě viděli,
jestli je ta miska preclíků nějaký trik.
A přesto všechno se síla okamžiku zdála být nevyhnutelně dominantnější
a tito bohatší hráči začali jíst více preclíků.
Bohatý hráč: Miluji preclíky.
(Smích)
Paul Piff: A jak se hra vyvíjela, zpozorovali jsme, že se začal objevovat
jeden velmi zajímavý a dramatický vzorec.
Bohatší hráči začali být více neslušní ke svým protějškům,
méně a méně citliví k údělu těchto ubohých chudých hráčů
a stále více a více demonstrovali svůj materiální úspěch,
častěji předváděli, jak dobře se mají.
Bohatý hráč: Mám peníze na všechno.
Chudý hráč: Kolik to je?
Bohatý hráč: Dlužíš mi 24 dolarů. Brzy přijdeš o všechny své peníze.
Koupím to. Mám tolik peněz. Mám tolik peněz, že mi vydrží navždy.
Bohatý: Vykoupím celý tenhle herní plán.
Bohatý: Brzy příjdeš o všechny své peníze.
V tuto chvíli jsem celkem nedotknutelný.
Paul Piff: Tak a tady je to, co považuji za velmi, velmi zajímavé.
Po uplynutí 15 minut jsme hráče požádali, aby nám řekli o svém zážitku ze hry.
A když bohatí hráči mluvili o tom, jak vyhráli
v této zmanipulovatelné hře Monopoly -
(Smích)
- mluvili o tom, co udělali, aby si koupili různé nemovitosti
a dosáhli svého úspěchu ve hře.
Stali se mnohem méně vědomi si všech různých rysů situace,
včetně hodu mincí, které jim náhodně přidělily zvýhodněnou pozici.
A je skutečně velmi úžasný pohled na to, jak si mysl zdůvodňuje výhodu.
Tato hra Monopoly může být použita jako metafora pro porozumění společnosti
a její hierarchické struktury, kde někteří lidé
mají velké bohatství a vysoké postavení a spousta jiných lidí toto nemá.
Mají mnohem menší bohatství a mnohem nižší postavení
a mnohem menší přístup k cenným zdrojům.
A to, co jsme já a mí kolegové během posledních 7 let dělali,
bylo studium dopadů takovýchto druhů hierarchií.
V tuctech studií, u tisíců účastníků napříč touto zemí nacházíme,
že jak se zvyšuje úroveň majetku lidí, klesá jejich soucítění a empatie
a roste jejich pocit oprávnění, zaslouženosti a ideologie vlastního zájmu.
Díky průzkumům jsme zjistili, že ve skutečnosti
bohatší jednotlivci mnohem častěji hájí chamtivost jako správnou věc
a sledování vlastního zájmu jako příznivé a morální
A to, o čem chci dnes mluvit,
jsou některé důsledky této ideologie vlastního zájmu
a proč bychom se měli o tyto důsledky zajímat.
Skončím u toho, co s tím můžeme udělat.
Některé z prvních studií, které jsme v této oblasti uskutečnili,
se zabývaly pomáhajícímu chováním,
něčím, co sociální psychologové nazývají pro-sociální chování.
Hodně nás zajímalo, kdo častěji nabídne pomoc jiné osobě,
bude-li to někdo bohatý, nebo někdo chudý.
V jedné z takových studií jsme přivedli do laboratoře
bohaté i chudé členy komunity a dali jsme každému z nich ekvivalent 10 dolarů.
Řekli jsme zúčastněným, že si těch 10 dolarů mohou nechat pro sebe,
nebo se mohou o část podělit s cizím člověkem, který byl anonymní.
Nikdy tohoto člověka nepotkají a on nikdy nepotká je.
A poté jsme sledovali, kolik lidé darují.
Jednotlivci, kteří vydělávají 25 000, někdy méně než 15 000 dolarů ročně
darovali o 44 % více svých peněz neznámému člověku,
než jednotlivci vydělávající 150 000 nebo dokonce 200 000 dolarů ročně.
Nechali jsme lidi hrát hry, abychom viděli, kdo bude více podvádět,
aby zvýšil své šance vyhrát cenu.
V jedné hře jsme dokonce zmanipulovali počítač,
aby nebyly možné hody kostkou větší než určité číslo.
V této hře jste nemohli hodit více než 12, a přesto, čím bohatší jste byli,
tím pravděpodobněji, někdy 3x až 4x častěji, jste v této hře podváděli,
abyste získali 50dolarovou odměnu.
Uskutečnili jsme další studii, kde jsme zjišťovali,
jak jsou lidé náchylní k sebrání sladkosti z nádoby,
u které jsme výslovně zdůraznili, že je určená pro děti --
(Smích)
účastnící -- myslím to vážně.
Vím, že to zní, jako bych si dělal legraci.
Výslovně jsme řekli zúčastněným,
že nádoba s bonbóny je určená dětem, účastnícím se výzkumu
v nedaleké vývojové laboratoři.
Účastní se výzkumů. Tohle je pro ně.
A sledovali jsme, kolik bonbónů si účastníci vzali.
Účastníci, kteří se cítili bohatí, si vzali dvakrát více bonbónů
než účastníci, kteří se cítili chudí.
Dokonce jsme zkoumali auta, ne ledajaká auta,
ale to, zdali řidiči různých aut jsou více či méně nakloněni k porušování zákona.
V jedné studii jsme sledovali, zdali řidiči zastaví chodci,
kterého jsme nechali čekat na přechodu.
V Kalifornii, jak všichni víte, protože jsem si jistý, že tak všichni činíte,
je zákon zastavit chodci, který čeká na přechodu.
Tak tady je příklad toho, jak jsme to dělali.
Zde nalevo je náš komplic představující chodce.
Přibližuje se a červený náklaďák úspěšně zastavuje.
Dle typických kalifornských způsobů ho předjede autobus,
který našeho chodce málem přejede.
(Smích)
Teď tu máme příklad dražšího auta, Priusu, projíždějícího kolem a stejně tak i BMW.
A tohle jsme sledovali u stovek vozidel, několik dnů.
Jen jsme sledovali, kdo zastaví a kdo ne.
Zjistili jsme, že s tím, jak roste cena auta,
rostou i sklony řidiče porušit zákon.
Žádné z aut, žádné z aut v naší nejlevnější kategorii neporušilo zákon
Skoro 50 % vozidel v naší nejdražší kategorii porušilo zákon.
Jiné studie ukázaly,
že majetnější jedinci častěji lžou během vyjednávání,
aby podpořili neetické chování na pracovišti,
jako je krádež hotovosti z kasy, braní úplatků, lhaní zákazníkům.
Nechci naznačovat, že jsou to pouze majetní lidé,
kdo vykazuje takové vzorce chování.
Vůbec ne. Ve skutečnosti si myslím, že my všichni v našich každodenních životech
bojujeme s těmito soupeřícími motivacemi,
kdy nebo jestli upřednostníme vlastní zájmy nad zájmy jiných lidí.
A je to pochopitelné, protože Americký sen je myšlenka,
ve které máme všichni stejné příležitosti k úspěchu a prosperitě,
pokud se snažíme a tvrdě pracujeme, a to částečně znamená,
že občas musíme upřednostnit vlastní zájmy nad zájmy ostatních kolem nás.
Ale to, co zjišťujeme je, že čím zámožnější jste, tím častěji
následujete vidinu osobního úspěchu a jeho dosažení na úkor jiných okolo vás.
Tady jsem pro vás připravil graf průměrného domácího příjmu
každé pětiny a horních 5% populace za posledních 20 let.
V roce 1993 byl rozdíl mezi jednotlivými kvintily populace,
ve smyslu příjmů, do očí bijící.
Není obtížné rozpoznat, že zde jsou rozdíly.
Ale během posledních 20 let se významný rozdíl
stal jakýmsi Velkým kaňonem mezi těmi na vrcholu a všemi ostatními.
Ve skutečnosti horních 20 % naší populace
vlastní skoro 90 % celkového majetku v této zemi.
Nacházíme se na unikátní úrovni ekonomické nerovnosti.
Znamená to, že majetek se nejen stává stále více soustředěným v rukách
vybrané skupiny jednotlivců, ale také to,
že Americký sen se stává nedosažitelnějším pro rostoucí většinu z nás.
A pokud je to tak, jak zjišťujeme, že čím majetnější jste,
tím více si tento majetek nárokujete,
a tím více upřednostňujete své vlastní zájmy před zájmy ostatních lidí
a tím více jste schopni dělat věci, které slouží vašemu vlastnímu zájmu,
pak není žádný důvod si myslet, že se tyto vzorce změní.
Ve skutečnosti, vše nasvědčuje tomu, že se pouze zhorší.
Takhle by to vypadalo během následujících 20 let,
pokud by vše zůstalo tak, jak je, při stejném lineárním růstu.
Nerovnost, ekonomická nerovnost je něco, o co bychom se měli zajímat všichni
a nejenom kvůli těm naspodu společenského žebříčku,
ale protože jednotlivci a skupiny s velkou společenskou nerovností
jsou na tom hůře, nejen lidi naspodu, všichni.
Existuje spousta opravdu přesvědčivých výzkumů,
přicházejících z laboratoří po celém světe,
které ukazují rozsah oblastí, které jsou podkopávány,
jak se ekonomické nerovnosti zvětšují.
Společenská mobilita, věci, o které nám jde,
fyzické zdraví, společenská důvěra, vše se snižuje, jak nerovnost roste.
Obdobně negativní dopady v sociálních kolektivech a společnostech,
věci jako obezita a násilí, věznění a tresty
se zhoršují s rostoucí ekonomickou nerovností.
Znovu, toto jsou důsledky pociťované ne jednotlivci,
ale všemi napříč vrstvami společnosti.
Dokonce i lidé na vrcholu zažívají tyto dopady.
Takže co s tím udělat?
Tato kaskáda sebe-udržovacích, zhoubných, negativních efektů
se může jevit, jako něco, co se utrhlo ze řetězu
a není nic, co bychom s tím mohli udělat,
určitě nic, čeho by byli schopni jednotlivci.
Ale ve skutečnosti jsme v našem vlastním laboratorním výzkumu
zjistili, že malé psychologické zásahy, malé změny v lidských hodnotách,
a malá šťouchnutí jistým směrem mohou obnovit úroveň rovnostářství a empatie.
Například připomínání benefitů spolupráce a výhod komunity způsobuje,
že majetnější jedinci jsou stejně tak rovnostářští jako chudí lidé.
Během jedné studie jsme nechali lidi sledovat krátké video
o dětské chudobě, které trvalo 46 vteřin
a které sloužilo jako připomínka potřeb jiných ve světě kolem nás.
Po jeho zhlédnutí jsme se podívali na to, jak byli lidé ochotní
nabídnout svůj vlastní čas neznámému člověku v nouzi, který byl v laboratoři.
Po zhlédnutí tohoto videa, o hodinu později,
byli majetní lidé stejně tak štědří
se svým časem k pomoci této osobě, jako někdo chudý.
To naznačuje, že tyto rozdíly nejsou vrozené nebo kategorické,
ale jsou ovlivnitelné lehkými změnami v lidských hodnotách,
malými postrčeními soucitu a doteky empatie.
A za zdmi naší laboratoře
dokonce začínáme spatřovat náznaky společenské změny.
Bill Gates, jeden z nejbohatších jedinců v naší zemi,
promlouval ve svém děkovném proslovu na Harvardu o společenské nerovnosti,
jako o nejvíce skličujícím problému a také o tom, jak s tímto problémem bojovat:
"Největším pokrokem lidstva nejsou jeho objevy,
ale to, jak jsou tyto objevy aplikovány ke snížení nerovnosti."
A je tu Giving Pledge, ve kterém více jak 100 nejbohatších jedinců naší země
přislíbilo polovinu svého majetku charitě.
Objevují se tucty komunitních hnutí
jako Jsme jedno procento,
Generace prostředků,
nebo Bohatství pro společné dobro,
ve kterých ti nejprivilegovanější členové populace,
členové horního procenta a majetní lidé používají své vlastní ekonomické zdroje.
Dospělí i mladí, což je pro mě nejvíce překvapivé,
poskytují svůj vlastní prospěch, své vlastní ekonomické zdroje
k boji proti nerovnostem prostřednictvím obhajování sociální politiky,
změnami ve společenských hodnotách a změnami v lidském chování,
které jsou proti jejich vlastním ekonomickým zájmům,
ale které mohou nakonec obnovit Americký sen.
Děkuji vám.
(Potlesk)