Zelim da na trenutak
zamislite igru monopola,
u kojoj su kombinacija
vjestine, talenta i srece,
koji inace, kao i u zivotu, znace pobjedu,
ucinjeni beznacajnim,
zato sto je igra namjestena,
a vi imate prednost.
Imate vise novaca,
vise mogucnosti da se krecete po tabli,
i pristup vecem broju sredstava.
I dok razmisljate o ovom iskustvu,
zelim da se zapitate
kako bi to iskustvo
privilegovanog igraca u namjestenoj igri
uticalo na vase misljenje o sebi
i na nacin kako se odnosite prema drugom igracu?
Mi na U.C. Berkley kampusu smo pokrenuli studiju
koja se bavi upravo ovim pitanjem.
Doveli smo u laboratorij
vise od 100 parova stranaca,
i bacanjem novcica
nasumice odredili jednog u svakom paru
da bude bogati igrac u namjestenoj igri.
Oni su dobili dvostruko vise novaca.
Kada bi prosli KRENI,
dobili bi dvostruku placu,
a i bili su u mogucnosti da bacaju obadvije kockice a ne samo jednu,
tako da su se mnogo vise kretali po tabli.
(Smijeh)
Tokom 15 minuta,
sa skrivenim kamerama smo posmatrali sta se desavalo.
Danas zelim po prvi put
da vam pokazem malo od onoga sto smo vidjeli.
Unaprijed se izvinjavam na kvaliteti zvuka,
u nekim trenucima, jer su u pitanju skrivene kamere.
Zbog toga smo obezbijedili titl.
Bogati igrac: Koliko ste novcanica od 500 imali?
Siromasni igrac: Samo jednu.
Bogati igrac: Ozbiljno? Siromasni igrac: Da.
Bogati igrac: Ja imam tri. (Smije se)
Ne znam zasto su mi dali tako mnogo.
Paul Piff: Ok, igraci su brzo shvatili
da se tu nesto krije.
Jedna osoba ocito ima mnogo vise novaca
od druge osobe, ali ipak,
kako se igra razvija,
uocili smo primjetne razlike
dramaticne razlike izlaze na povrsinu
izmedu dva igraca.
Bogati igrac
se poceo kretati po tabli mnogo glasnije,
lupajuci figuricama po tabli
dok se kretao.
Uocili smo vise znakova dominacije
i neverbalnih znakova,
iskazivanja moci
i veselja medu bogatim igracima.
Postavili smo zdjelu pereca vise na jednu stranu.
U donjem desnom uglu.
To nam je omogucilo da posmatramo konzumaciju ucesnika.
Pratimo koliko pereca ucesnici jedu.
Bogati igrac: Jesu li perece dio trika?
Siromasni igrac: Ne znam.
PP: Ok, nisam iznenaden da su nas otkrili.
Pitaju se sta ta zdjela pereca
uopste trazi tu.
Jedan je cak i upitao, kao sto ste upravo vidjeli,
da li je ta zdjela pereca dio trika?
Ipak, uprkos tome, cini se da
snaga same situacije neizbjezno dominira,
i bogati igraci pocinju da jedu vise pereca.
Bogati igrac: Volim perece.
(Smijeh)
PP: I kako se igra razvijala,
jedan veoma interesantan i dramatican sablon
koji smo posmatrali je poceo da se pojavljuje
a to je da su bogati igraci
postali neuctivi prema drugoj osobi,
sve manje osjetljivi na nepriliku
ovih jadnih, siromasnih igraca,
i da sve vise pokazuju
svoj materijalni uspijeh,
cesce su pokazivali kako im dobro ide.
Bogati igrac: Imam novaca za sve.
Siromasni igrac: Koliko je to?
Bogati igrac: Dugujes mi 24 dolara.
Izgubit ces sav novac.
Kupicu to. Imam puno novaca.
Imam toliko novaca da ce mi trebati vjecnost.
Bogati igrac 2: Kupit cu cijelu tablu.
Bogati igrac 3: Uskoro ces potrositi sav novac.
Poprilicno sam nedodirljiv sad.
PP: Ok, i evo sta ja mislim
da je stvarno interesantno
to sto smo nakon 15 minuta igranja,
pitali igrace da nam opisu svoje iskustvo u igri.
Kada su bogati igraci pricali o tome
sta su neizbjezno osvojili
u namjestenoj igri monopola --
(Smijeh)--
o tome sta su sve ucinili da
kupe razne posjede
i zasluze uspijeh u igri,
postali su mnogo manje svjesni
svih onih cimbenika situacije,
ukljucujuci bacanje novcica
koje ih je nasumice dovelo u
privilegovan polozaj.
A to je stvarno nevjerovatan uvid
u to kako um dozivljava prednost.
Ova igra monopola se moze koristiti
kao metafora za razumijevanje drustva
njegove hijerarhijske strukture, u kojoj neki ljudi
imaju mnogo bogastva i statusa,
a mnogi ljudi nemaju.
Oni imaju knogo manje bogastva i statusa
i mnogo manje pristupa vrijednim materijalnim izvorima.
Ono sto smo moje kolege i ja u zadnjih sedam godina radili
je izucavanje efekata ovakvih hijerarhija.
Ono sto smo saznali kroz nekoliko desetina studija
i na hiljade ucesnika sirom drzave
je to da kako se osobno bogastvo uvecava,
osjecaj za suosjecanje i empatiju se smanjuje,
a da se osjecaj na pravo zasluge,
i ideologija samointeresa povecavaju.
Saznali smo u istrazivanjima da
bogatije individue mnogo cesce
moralizuju pohlepu kao nesto dobro,
i da teznja za vlastitim interesom
je dobra i moralna.
A sada zelim da razgovaramo o
nekim implikacijama ideologije vlastitog interesa,
da razgovaramo zasto bismo trebali brinuti o tim implikacijama,
i zakljuciti sta bi se moglo uciniti.
Neke od prvih studija koje smo izveli u ovom polju
bavila se pomazucim ponasanjem
ili kako ga nazivaju psiholozi
prosocijalnim ponasanjem.
Bili smo veoma zainteresovani tko ce prije
ponuditi pomoc drugoj osobi,
netko bogat ili netko siromasan.
U jednoj studiji smo u laboratorij doveli
clanove bogatih i siromasnih zajednica
i svakom ponaosob dali vrijednost jednaku 10 dolara.
Zatim smo im rekli
da tih 10 dolara mogu zadrzati za sebe,
ili dio podijeliti,
ako to zele, sa nepoznatom osobom
koja potpuno anonimna.
Nece nikada upoznati tu osobu niti ce ta osoba upoznati njih.
A zatim smo promatrali koliko je ljudi dalo.
Osobe koje su zaradivale izmedu
15,000 i 20,000 dolara godisnje,
za 44% su davale vise novaca
strancima
nego osobe koje su zaradivale izmedu 150,000
i 200,000 dolara godisnje.
Znali smo davati ljudima da se igraju
kako bismo vidjeli tko cesce vara
kako bi poboljsao sanse za nagradu.
U jednoj od igara smo cak i namjestili racunar
tako da bacanje kockica preko odredenog iznosa
nije bilo moguce.
Niste mogli dobiti vise od 12 u igri,
a ipak, sto ste bogatiji,
veca je bila vjerovatnost da cete varati
kako biste dobili nagradu od $50,
negada cak i tri-cetri puta vise.
U drugoj studiji smo izucavali da li su
ljudi vise naklonjeni uzimanju slatkisa
iz posude na kojoj jasno pise
da je rezervisana za djecu --
(smijeh) --
koja ucestvuju -- ne salim se.
Znam da zvuci kao da vam pricam vic.
Jasno smo rekli ucesnicima
da je posuda sa slatkisima za djecu koja ucestvuju
u razvojnom laboratoriju u blizini.
Trenutno su na casu. ovo je za njih.
A onda smo posmatrali koliko slatkisa su ucesnici uzeli.
Oni koji su se osjecali bogatima
su uzeli duplo vise slatkisa
od ucesnika koji su se osjecali siromasnima.
Cak smo izucavali i automobile,
i to ne bilo koje,
nego da li su vozaci razlicitih vrsta automobila
vise ili manje nastrojeni krsenju zakona.
U jednoj od ovih studija, posmatrali smo
da li se vozaci zaustavljaju pjesacima
koje smo postavili da cekaju na pjesackom prijelazu.
U Kaliforniji, kao sto svi znamo,
i svi tako i postupamo,
po zakonu je obavezno propustiti pjesaka koji ceka na pjesackom.
Evo primjera kako smo ovo izveli.
Ovo je nas saucesnik sa lijeve strane
u ulozi pjesaka.
Kada se priblizio, crveni kamio se uspjesno zaustavio.
A na tipican Kalifornijski nacin, pretekao ga je autobus
koji je umalo pregazio pjesaka.
(Smijeh)
A sada evo primjer sa mnogo skupljim automobilom
Prius, koji prolazi,
BMW takoder.
Ucinili smo ovo sa stotinom vozila
tokom nekoliko dana,
prateci tko se zaustavlja a tko ne.
Uocili smo da se vozaceva tendencija za
krsenjem zakona povecava,
povecava se i
cijena automobila.
N jedan automobil, ni jedan
u nasoj kategoriji najjeftinijih vozila
nije prekrsio zakon.
Skoro 50 posto vozila
u nasoj najskupljoj kategoriji vozila
je prekrsilo zakon.
Vrsili smo druge studije i saznali da
imucnije osobe mnogo cesce lazu u pregovorima,
odobravaju neeticko ponasanje na poslu
poput krede novca iz kase,
uzimanja mita, laganja musterija.
Ne zelim sugerisati
da samo imucni ljudi
pokazuju ovakvo ponasanje.
Niposto. Ustvari, mislim dase svi mi,
u nasim svakidasnjim zivotima iz minute u minutu,
borimo sa ovim dvostrukim motivacijama
kada i da li da stavimo vlastiti interes
ispred interesa drugih ljudi.
A to je razumljivo zato sto
je Americki san jedna ideja
u kojoj svi mi imamo jednaku priliku
da uspijemo i napredujemo,
sve dok se potpuno unesemo u to i vrijedno radimo,
a dio toga znaci i da ponekad,
vlastiti interesi dolazi ispred
interesa i dobrobiti ljudi oko vas.
Nase saznanje je da
sto ste imucniji, veca je mogucnost
da cete ici za vizijom vlastitog uspjeha,
dostignuca i podviga,
na stetu onih oko vas.
Ovo je graf prosjecnog kucnog budeta
kojeg posjeduje svaki peti budet i 5% populacije
u zadnjih 20 godina.
U 1993, razlika izmedu razlicitih
kvintila populacije, kada je dohodak u pitanju,
su jednostavno necuvene.
Nije tesko uvidjeti razlike.
Ali tokom 20 godina, te znacajne razlike
su postale veliki kanjon izmedu
onih na vrhu i svih ostalih.
Ustvari, 20% populacije na vrhu
posjeduju 90% ukupnog bogastva ove drzave.
To je novi ekonomske nejednakosti
bez presedana.
To znaci da bogatstvo ne samo da sve vise postaje
koncentrisano u rukama male grupe ljudi,
nego i da Americki san sve vise
postaje nedostizan
za vecinu nas.
I ako je to slucaj, kao sto smo saznali,
da sto ste bogatiji,
vise osjecate pravo na to bogastvo,
vise stavljate vlastite interese
ispred interesa drugih ljudi,
i voljni ste da cinite stvari koje sluze sopstvenom interesu,
onda nema razloga nemisliti
da ce sve postati samo jos gore,
i evo kako bi izgledalo to ako se nista ne promijeni,
u narednih 20 godina.
Nejednakost, ekonomska nejednakost,
je nesto sto bi nas sve trebalo zabrinuti,
i ne samo zbog onih koji su na dnu
drustvene ljestvice
vec i zato sto osobe i grupe
sa puno ekonomske nejednakosti prolaze losije,
i to ne samo oni na dnu, nego svi.
Postoje mnoga hvale vrijedna istrazivanja
najboljih centara sirom svijeta
koje pokazuju dijapazon stvari
koje se zanemaruju
sto je ekonomska nejednakost veca.
Drustvena kretanja, stvari do kojih nam je stvarno stalo,
fizicko zdravlje, drustveno povjerenje,
sve opada sto je nejednakost veca,
Slicno tome, negativne stvari
u drustvenim kolektivima i zajednicama,
poput pretilosti, nasilja,
zatvora i kazni,
se pogorsavaju sa povecanjem ekonomske nejednakosti.
Ponavljam, ovo nisu zakljucci rezultata
samo iz pojedinih zajednica
vec iz svih slojeva drustva.
Cak i ljudi na vrhu prolaze kroz isto.
Pa sta odna da cinimo?
Ova kaskada samoodrzivih,
ubitacnih, negativnih efekata
bi se mogli ciniti kao nesto sto se otelo kontroli,
i da se nista tu vise ne moze uciniti,
pogotovo niko ponaosob.
Ali mi smo u nasem istrazivanju saznali
da male psiholoske intervencije,
male promjene u ljudskim vrijednostima,
mala gurkanja u odredenom pravcu,
mogu popraviti nivo egalitarizma i empatije.
Na primjer, podsjecajuci ljude
beneficijama suradnje,
ili prednostima zajednice,
podstice imucne ljude da budu isto toliko egalitarni
kao i siromasni.
U jednoj studiji, dali smo ljudima da pogledaju kratak video,
oko 46 sekundi, o siromastvu djece
sto je posluzilo kao podsjetnik na potrebe drugih
u svijetu oko njih,
a nakon videa smo posmatrali,
koliko su ljudi bili voljni
da svoje vrijeme ponude nepoznatoj osobi
koju su upoznali u laboratoriji i koja je bila u nevolji.
Poslije gledanja videa, sat kasnije,
bogatasi su postali jednako darezljivi
sa svojim vremenom pomognu ovu drugu osobu
neznanca, kao i siromasni,
sto sugerise da ove razlike nisu
urodene ili kategoricke,
vec osjetljive i na
najmanje promjene u ljudskim vrijednostima,
na mala podsticanja na suosjecanje
i izlive empatije.
A izvan zidova naseg laboratorija,
cak smo primjetili znakove promjene u nasem drustvu.
Bill Gates, jedan od najbogatijih osoba u nasoj drzavi,
u svom pocetnom govoru na Hrvardu,
pricao je o problemu koje ceka drustvo
o nejednakosti kao o pocetnom izazovu,
kako se boriti protiv toga,
rekavsi, "Najveci podvizi covjecanstva
nisu nasa otkrica,
vec kako su ta otkrica iskoristena
za smanjenje nejednakosti."
A tu je i "Zavjet Darivanja",
u kojem vese od 100 nabogatijih
ljudi nase nacije
zavjetuju pola svoga bogastva dobrotvornim ustanovama.
A to je i pojava
na desetine provincijalnih pokreta,
poput "Mi smo jedan procenat",
"Generacija Resursa"
"Bogastvo za Zajednicko Dobro",
u kojima najprivilegovaniji
clanovi nase populacije
clanovi tog jednog procenta i drugih,
u kojima najprivilegovaniji
dijelovi populacije
clanovi toga jednog procenta i drugih organizacija,
ljudi koji su imucni,
svoje vlastite ekonomske resurse,
i stari i madi sto me je najvise iznenadilo
poravnavanjem svojih privilegija,
svojih ekonomskih resursa,
bore se protiv nejednakosti
zagovaranjem socijalne politike
promjene u drustvenim vrijednostima,
i promjene u ljudskom ponasanju,
koje rade protiv njihovih ekonomskih interesa
ali koji ce mozda na kraju vratiti sjaj Americkog sna.
Hvala.
(Aplauz)