Danas je izvrsno biti molekularni biolog. (Smijeh)
Čitanje i pisanje DNK koda postaje jednostavnije
i jeftinije.
Do kraja ove godine, moći ćemo sekvencirati
tri milijuna bitova informacija
u vašem genomu za manje od jednog dana
i za manje od 1000 eura.
Biotehnologija je vjerojatno najmoćniji
i najbrže rastući tehnološki sektor.
Ima potencijalnu moć
da zamijeni naša fosilna goriva,
revolucionarizira medicinu,
i dotakne svaki aspekt našeg svakodnevnog života.
I tko ima mogućnost to raditi?
Mislim da bismo svi bili poprilično zadovoljni
kada bi to radio ovaj čovjek.
No što sa
ovim tipom? (Smijeh)
(Smijeh)
2009. godine prvi sam put čula za DIYbio.
To je pokret koji zagovara izradu biotehnologije
pristupačne svima,
ne samo znanstvenicima i ljudima u vladinim laboratorijima.
Ideja je ta da bismo, ako otvorimo znanost
i dozvolimo raznovrsnim grupama da sudjeluju u njoj,
mogli značajno stimulirati inovaciju.
Stavljanje tehnologije u ruke potrošača
je obično dobra ideja, jer oni najbolje znaju
koje su njihove vlastite potrebe.
I sada imamo ovu vrlo sofisticiranu tehnologiju
koja se sve više približava, sva ova povezana
društvena, moralna i etička pitanja,
a mi znanstvenici smo jednostavno loši u objašnjavanju javnosti
što točno radimo u svojim laboratorijima.
Ne bi li bilo lijepo
kada bi u vašem susjedstvu postojalo mjesto
gdje biste mogli ići i učiti o ovim stvarima,
iskušati ih iz prve ruke?
Nisam ni sumnjala.
I tako, prije tri godine udružila sam se
sa nekolicinom prijatelja koji su imali slične težnje,
i osnovali smo Genspace.
To je neprofitni, javni laboratorij biotehnologije
u Brooklynu, New York,
a ideja je bila ta da bi ljudi mogli doći,
polagati tečajeve i čeprkati po laboratoriju
u vrlo otvorenoj, prijateljskoj atmosferi.
Ništa iz mojeg prijašnjeg iskustva nije me pripremilo
za ono što je uslijedilo. Možete li pogoditi?
Novinari su nas počeli zvati.
I što smo mi više pričali o tome kako je dobro povećati
znanstvenu pismenost, to su oni više htjeli pričati
o tome kako mi stvaramo slijedećeg Frankensteina,
i kao rezultat, narednih šest mjeseci,
kada ste upisali moje ime u tražilicu,
umjesto mojih znanstvenih radova dobili ste ovo.
["Jesam li ja biološka prijetnja?"]
(Smijeh)
Bilo je to poprilično deprimirajuće.
Jedina stvar koja nas je ohrabrivala u tom razdoblju
je bila ta da smo znali da su diljem svijeta
postojali drugi ljudi koji su pokušavali učiniti
istu stvar kao i mi.
Oni su otvarali prostore za biohacking, i neki od njih
su se susretali s mnogo tezim izazovima nego mi,
sa više regulacija, manje resursa.
No danas, tri godine kasnije, situacija je ovakva.
To je aktivna, globalna zajednica prostora za hakiranje,
i ovo je tek početak.
Ovo su neki od najvećih,
a novi se otvaraju svakodnevno.
Jedan će se vjerojatno otvoriti u Moskvi,
jedan u Južnoj Koreji,
i ono što je kul jest da svaki od njih ima vlastiti
individualni karakter
koji je izrastao iz zajednice u kojoj su nastali.
Dozvolite mi da vas povedem u kratak obilazak.
Biohakeri rade sami.
Radimo u grupama,
u velikim gradovima —(Smijeh)—
i u malenim selima.
Preuređujemo inženjersku laboratorijsku opremu.
Bavimo se genetičkim inženjerstvom bakterija,
Hakiramo hardver,
softver,
ljudski mozak,
i naravno, kod života.
Volimo graditi stvari.
Volimo ih i rastavljati na dijelove.
Činimo da stvari rastu.
Činimo da stvari sjaje.
Tjeramo stanice da plešu.
Duh ovih laboratorija, on je otvoren, on je pozitivan,
no, znate, ponekad kada ljudi misle o nama,
prva stvar koja im padne na pamet je bioetika,
bio-sigurnost, i sve te negativne stvari.
Ne kanim umanjiti važnost njihovih briga.
Bilo koja snažna tehnologija može se koristiti na dva načina,
i, znate, imate nešto poput
sintetićke biologije i nanobiotehnologije,
jako vas privlači, morate promotriti
amaterske skupine, ali također i profesionalne skupine
jer one imaju bolju infrastrukturu,
bolje objekte,
i imaju pristup patogenima.
Ujedinjeni Narodi učinili su baš to, i nedavno
izdali su izvještaj o ovom području,
i zaključili su da je snaga ove tehnologije
za dobro puno veća od rizika za loše,
i čak su gledali na "Uradi sam" zajednicu,
i primjetili, što ne iznenađuje, da novinari
imaju sklonost precjenjivati naše sposobnosti
i podcjenjivati našu etiku.
Zapravo, "Uradi sam" ljudi širom svijeta,
Amerika, Europa, skupili su se prošle godine
i sastavili zajednički etički kodeks.
To je puno više nego je konvencionalna znanost učinila.
Sad, slijedimo državne i lokalne propise.
Odlažemo otpad pravilno, pratimo
sigurnosne procedure, ne radimo s patogenima.
Znate, ako radite s patogenom,
niste dio biohakerskog društva,
vi ste dio bioterorističkog društva, žao mi je.
I nekad me ljudi pitaju,
"Pa što ako se dogodi nezgoda?"
Pa, ako radite sa sigurnim organizmima, s kojima
inače radimo, šanse za nesreću
u kojoj netko stvori
nešto poput superkukca,
su moguće koliko i snježna oluja
u sred Sahare.
Sad, može se dogoditi,
ali neću svoj život tome podrediti.
Odabrala sam drugačije riskirati.
Prijavila sam se na Projekt ljudskog genoma.
To je studija na Harvardu, gdje će na kraju
uzeti moj sekvencirani genom,
sve moje zdravstvene podatke, i moj identitet,
i objavit će ih online da ih svi vide.
Puno rizika je bilo uklučeno u govoru
o informiranom pristanku.
Ono što mi se najviše svidjelo,
netko je mogao skinuti moju sekvencu, otići u laboratorij,
sintetizirati lažnu Ellen DNK
i postaviti je na scenu zločina. (Smijeh)
Ali kao i "Uradi sam" bio, ishodi
i potencijal za dobro ovakve studije
nadmašuje sve rizike.
Sad, možda se pitate,
"Pa dobro, a što bih radio u biolaboratoriju?
Pa, nije bilo tako dugo da smo se pitali
"Što će tko raditi sa osobnim računalom?"
Tako da je ovo samo početak.
Samo vidimo vrh DNK ledenjaka.
Dajte da vam pokažem što sada možete.
Biohaker u Njemačkoj, novinar, htio je znati
čiji pas ostavlja malene darove u njegovoj ulici?
(Smijeh)(Pljesak)
Da, pogodili ste. Bacao je teniske loptice
svim psima u ulici, analizirao slinu,
identificirao psa i suočio se s vlasnikom.
(Smijeh)(Pljesak)
Otkrila sam invazivnu vrstu u vlastitom dvorištu.
Izgleda kao bubamara, zar ne?
To je zapravo Japanska buba.
I ista tehnologija --
zove se barkodiranje DNK, stvarno je fora --
Možete ju koristiti da provjerite kvalitetu kavijara,
je li vaš sushi stvarno tuna, ili je li taj kozji sir
kojeg ste tako puno platili zaista kozji.
U biohakerskom prostoru, možete analizirati vaš genom
za mutacije.
Možete provjeriti jesu li vaše žitarice GMO,
i možete istraživati vaše pretke.
Možete poslati meteorološke balone u stratosferu,
skupljati mikrobe, vidjeti što je gore.
Možete napraviti biocenzor iz gljivica
da bi otkrili zagađivače u vodi.
Možete napraviti stanicu za biogorivo.
Možete učiniti puno toga.
Možete raditi i znanstveno umjetničke projekte. Neki od njih
su zaista spektakularni, i gledaju društvene,
ekološke probleme iz druge perspektive.
To je stvarno fora.
Neki ljudi me pitaju zašto sam uključena?
Mogla sam imati dobru karijeru u popularnoj znanosti.
Stvar je u tome da ima nešto u tim laboratorijima
što nude društvu i što ne možete naći
nigdje drugdje.
Postoji nešto sveto u mjestu gdje
možete raditi na projektu, i ne morate opravdavati
nikome da ćete puno zaraditi,
spasiti čovječanstvo, ili da ima koristi od toga.
Samo mora pratiti sigurnosne naputke.
Kada biste ovakve prostore imali u cijelom svijetu,
to bi moglo promijeniti percepciju
toga tko se smije baviti biotehnologijom.
Ovakvi prostori su potakli razvoj osobnih računala.
Zašto ne i osobne biotehnologije?
Ako bi se svi u ovoj sobi uključili,
tko zna što bi mogli napraviit?
Ovo je tako novo područje, i kako kažemo u Brooklynu,
još ništa niste vidjeli. (Smijeh)
(Pljesak)