Први је чип.
Имплантиран у људски мозак, који директно повезује људски
мозак, са хард диском
физичког рачунара.
Без жице, без кабла.
Имамо
биологију, која нам омогућава да то учинимо већ имамо оно што
нам чипови омогућавају да радимо.
Када научимо да им приступимо са огледима у неуронима на
специфичан начин,
имамо супер учење, ја то лично радим. Мислим, можемо да учимо
врло, врло брзо.
Налазимо се на овом главном раскршћу, где
тако брзо развијамо и развијамо нашу технологију.
Морамо се одлучити као друштво.
Колику ћемо снагу имати, дати машинама?
Колико то звучи као научнофантастични филм?
Одакле ти филмови долазе, то је свест у њима
филмови траже да истражимо.
Колико себе желимо предати. И ево савршеног
примера, Илон Маск.
Илон Маск развио је нову компанију која се зове неуро линк.
А његова филозофија није, а не кажем га због тога,
јер то друштво учи.
На овај начин наука учи, померањем граница.
А Илон Маск је сјајан човек, он их гура преко
границе.
И мислим да ће их гурнути док се не повуче
друштво.
Неуро веза је први чип уграђен у људски мозак,
која директно повезује људски мозак са чврстим диском
физички рачунар без жице, без кабла.
То је као Блутут технологија. Иза је
Блутут, али на то можете тако размишљати.
Дакле, оно што он каже је ако не можете победити машине придружити се
њима, рекао је, хајде да приступимо.
Хајде да постанемо једно са овим машинама.
Па шта ви мислите о томе? Значи они имају чипове који могу бити
имплантирану у мозак?
И мислим, размислите шта се дешава.
То су силиконски чипови који имају тачке контакта
међусобно повезивање са људским неуронима.
Моје лично осећање је да је то грешка, мој лични осећај. Ја
верујем да је то опасан пут.
Такође верујем да је то непотребан пут, јер имамо
биологију, која нам омогућава
већ имамо ово, шта нам ти чипови омогућавају да урадимо ако
смо већ пробудили ту биологију.
Матрикс је савршени пример за то у филму,
Матрикс.
Људи који су се пробудили у новој стварности
било потребно да науче нешто брзо,
имали су луку у дну лобање и хтели би
физички прикључити кабл
у рачунар или чврсти диск и могли су да преузму и
научите програме врло брзо.
Ми имамо могућност да радимо управо кроз оно што се зове
огледало неурона.
Занимљиво је да су огледала неурона специјализована класа
неурона у људском мозгу,
који не знају разлику између гледања и искуства
и имају искуство.
Па када, на пример, то већ знамо.
Због тога можете лежати на каучу у недељу поподне,
гледате фудбалску утакмицу или голф турнир или шта већ, ви
лежите.
Али посматрате нас и ваше срце лупа, мишићи су
напети.
Можда се знојите, ви можда дишете
тешко, али ви само лежите тамо.
Мислим, ако размислите о томе, нема смисла.
Твоја огледала неурона мисле да си ти на терену.
Играмо сада док гледамо.
То је то и то су веома моћни неурони, и они јесу
такође моћни у зависности.
Због тога је, на пример, порнографија толико снажна.
То је толико заразно јер кад неко сведочи тим сликама
са огледалом неурона,
активира исти окситоцин и исти допамин.
Иста хемија, која изазива велику зависност јер мозак
не зна разлику,
између гледања и уживања у искуству. Дакле, ово
су лоше ствари које чујемо.
Добре ствари које не чујемо често су мозак
који зна разлику.
Када научимо да врло ретко приступамо тим огледним неуронима
специфичан начин на који имамо супер учење.
Брајане, можемо научити. То лично радим, мислим да можемо да учимо
врло, врло брзо.
Можемо научити музику коју можете научити да изводите као други
музичари који наступају.
Научите страни језик, врло брзо можете задржати, не само
да задржите, али опозовите информације,
супер учење, супер меморија, супер задржавање, супер
сећање из огледала неурона.
налазе се у шестом слоју неуронског кортекса који је направљен.
А ево и оних који су избациле огледала неурона у
могуће тајанственом фузијом ДНК.
људски мозак,
То се догодило пре 200.000 година када смо показали ко или
шта год је одговорно за наше постојање,
шта год је извор информација.
А чини се да се догодило, направили су те неуроне
могуће.
И даје нам способност.
Ако одлучимо приступити овом потенцијалу ради учења и
искуство врло, врло брзо,
не морамо бити физички повезани са рачунаром.
Али ово је пример где, ако то не знамо, идемо
низ овај пут.
Мислим, тамо се неће зауставити.
На крају препуштамо снагу, право на уређај и на вас
чули сте за стари, стари аксиом ако је корисник илузија.
И трчимо, мислим да је ризик да постанемо врста,
где почињемо да губимо ову страшну контролу, леп
потенцијал.
И где,
већ губимо делове тога, јер више нисмо
врста учења на исти начин
и гурамо мозак да учимо језике. Заправо је.
Питајући нас младе данас да решимо математички проблем,
без употребе телефона или калкулатора.
Да.
Сада сам из генерације.
И то се све догодило у једној генерацији кад сам био у школи
још у ноћи 1950-их, 60-их, раних 70-их.
Инжињери су стављали првог човека на месец помоћу
логаритмар.
Сада неки од наших гледалаца ни не знају шта је логаритмар.
То је претеча струје, која нема струју.
То је геџет, који је личио на руковођење који је имао слајд
могли бисте да се крећете
и узајамна веза одређених бројева.
И то је начин на који се инжењеринг догодио у Другом светском рату,
атомска бомба, тако смо решили наше проблеме.
А млади људи, ако их нема, немају
било калкулатор који је готово застарео.
Физички калкулатор који је сада на телефонима или не може
имати телефон.
Не могу да реше проблеме.
Да, па, сад кад смо киборзи без обзира да ли желимо да то признамо или
не.
Већина људи је забринута што немају телефон. На
то се стално позивају.
То је део њихове свести.
И тако, као што сам чуо Илана, причао о ономе што је рекао проблем
можда није проблем,
можда добар део, према теби је пропусност.
Јер имамо палчеве да би добили информације од нашег
мозга у ову мрежу,
ова интернет платформа.
И тако Илон предлаже, да повећамо ширину појаса,
и добити сву преузету интеракцију између нас и овога
супер рачунања,
супер међусобно повезана мрежа широм света, и онда се
пребацимо на следећи ниво.
И зато мислим да је Илон присталица или он то само говори
то ће се догодити, па нека буде и то.
Да, он је он само зато идемо исправним током. Овде је то
одлазак.
Јел тако?
И видим шта говорите.
Јер ако то учинимо, нема много начина да се вратимо назад.
Већ радимо, већ извесно радимо те
мере, зар не?
Ми смо и морам бити. за транспарентност.
Рећи ћу само да сам вероватно оно што бисте ви назвали пуриста.
Постоји део мене који толико поштује замршеност
људског бића, наше постојање.
Тако смо мистериозни. Тако смо сложени.
И сваки пут кад научници помисле да су их уболи,
све је затегнуто и мисле да то разумеју.
Они не знају шта се заиста дешава са људским мозгом,
наводи савршен пример.
О томе можемо да разговарамо у трену.
Мислим док у потпуности схватимо ко смо у нашем
потенцијалу, то је грешка.
Тако је.
Да затворимо та врата, можда се никад више нећемо вратити тамо.
И ми га поклањамо. Грешка је изгубити то.
50 година од сада.
Биће научнофантастични филм о људима,
који је остао даље од технологије и људи који су ушли у
то.
Мислим да се догађа управо сада. То је управо оно што сте ви
видели.
А знате, ако неки људи оду у крајност.
Ја мислим. Мислим да машине могу бити корисне као алати.
Мој опрез је да их не пригрлим као штаку, тамо где имамо
да их имам.
Ако машина може да ми каже када стварам услове у
моје тело да приступи овом потенцијалу,
онда је та машина веома корисна.
Једном када схватим да могу бацити машину на пут.
Не треба ми направа, јер сада знам ко сам.
Ако, ако је машина ако сматрам да ми треба машина да узмем
сваки пут до мене, па имам лош дан.
Мало сам под стресом. Рекао сам да се морам закачити за своју машину.
Знате, мој рачунар и покрените ову апликацију да ми каже када сам у
право стање мозга
или шта год да је право срце или шта год друго било.
И мислим да ту ризикујемо.
И морамо бити свесни, морамо бити свесни и
опрезно док ово радимо.
Мало се спотакнем јер сам хтео да се вратим.
Не клизам као Илон Маск.
Он је другачија генерација од нас.
Он је предузетник, ради невероватне ствари које види
потенцијал.
А он каже Истражимо овај потенцијал.
И тако вероватно убрзава еволуцију
где год та еволуција иде.
Морамо се сада одлучити где нисмо морали да стигнемо
пре пет година.
Сада морамо да изаберемо.
Да ли ћемо сада ићи тим путем.
Морам вам рећи, Брајане, публику широм света
када поделим ову причу,
и имам презентацију која иде уз то.
И пре него што чак и поделим своје мишљење.
Могу да видим људе из публике и кад виде слику
чипа.
Кажем овде, ево чипа, ево шта ради.
А људи су напољу. Одмахују главом.
А онда, када кажем, по мом мишљењу, ово је опасно
ствар коју треба урадити. То је клизав пад.
Мислим да можда не желимо да идемо, људи се овде успротивљују.
Људи, бар у суштини са којима комуницирамо, верују
да постоји
гурање границе и границу не желе
да пређу.