Zdravo, ja sam Toni a ovo je "Svaki kadar je slika"
Postoje određeni filmski umetnici koji su toliko uticajni
da gde god pogledate vidite njihove tragove svuda
Vidim kadiranje ovog umetnika u delu Vesa Andersona.
Njegove akrobacije i kaskaderske scene kod Džekija Čena.
I njegov pasivan stav kod Bila Mareja.
U pitanju je, naravno, Baster Kiton, jedan od tri najveća stvaraoca neme komedije.
"On je bio, kao što to sada počinjemo da shvatamo...
...najveći od svih klovnova u istoriji filma."
I gotovo sto godina kasnije,
verujem da i dalje ima dosta da nas nauči o vizuelnoj komediji.
Zato pogledajmo danas kako majstor gradi pravu šalu.
Spremni?
Idemo.
Prva stvar koju morate znati o vizuelnoj komediji
jeste da priču morate razviti kroz akciju.
Kiton je bio vizuelni pripovedač i nije voleo
kada drugi reditelji razvijaju svoju priču kroz naslovne kartice.
-"Prosečan film je koristio 240 naslova...
...to je bio prosek."
-"240 je bio prosek?" -"Da. I najveći broj koji sam ja koristio je bio 56"
Izbegavao je naslovne karte fokusirajući se na gestikulaciju i pantomimu.
U ovom kadru, nikada ne saznamo o čemu njih dvoje razgovaraju.
Sve što treba da znate prikazano je kroz sto i njihov govor tela
"Ali ono što si imao da kažeš...
"Morao si da saopštiš publici na samo jedan način..."
-"Kroz radnju" -"Tačno. Eliminisali smo podnapise..."
"...što smo pre uspeli ako smo mogli to da ispričamo kroz samu radnju"
Kiton je verovao da svaki pokret koji radite treba da bude jedinstven.
Nikada ne radi istu stvar dva puta.
Svaki pad...
je prilika...
za kreativnost.
Ali jednom kada znate radnju dolazimo do drugog problema:
Gde postaviti kameru?
Vizuelne šale uglavnom najbolje funkcionišu iz jednog određenog ugla.
I ako promenite ugao...
onda menjate i šalu i možda neće biti jednako dobra.
Pronalaženje pravog ugla je učenje kroz pokušaje i greške.
Pogledajmo dve moguće pozicije kamere za istu šalu.
Evo je prva.
I evo druge.
Primetićete u prvom uglu, auto zauzima većinu kadra
i nemamo čist pogled na Bastera dok se ne okrene.
Ali iz drugog ugla, auto je postavljen u pozadini
i uvek imamo čist pogled na njegovo lice.
Ova sekunda, kada on ne zna šta se dešava a mi znamo...
...to je mnogo bolje iz ovog ugla.
I u prvom uglu kadriranje deli našu pažnju.
Naše oči žele da pogledaju u njegovo lice i znak u isto vreme.
Ali nakon prekadriranja scene...
Naš pogled prirodno ide ka njemu...
onda ka znaku
i opet ka njemu. Mnogo bolje
Sada dolazimo do trećeg pitanja...
Koja su pravila ovog specifičnog sveta?
Basterov svet je ravan i njime vlada jedan zakon.
Ako kamera ne može da vidi nešto onda ni lik ne može.
U Basterovom svetu, likovi su ograničeni ivicama kadra
i onim što je vidljivo nama kao publici.
Ovo mu omogućava da pravi šale koje imaju vizuelni smisao
ali ne i logični.
Dosta njegovih šala je o ljudskom pokretu kroz ravan svet.
On može da ide desno...
levo...
gore...
dole...
dalje od objektiva...
ili ka njemu.
Izgleda poznato?
-"Ubijena je. I vi mislite da sam je ja ubio."
-"Hej!"
Kao i Ves Anderson, Baster Kiton je pronašao humor u geometriji.
Često je postavljao kameru dalje kako bismo videli oblik šale.
Tu su krugovi...
trouglovi...
paralelne linije...
i naravno, oblik samog kadra: pravougaonik
Mislim da je ovakva postavka odlična jer ohrabruje publiku da
pogleda oko celog kadra i sama uvidi humor.
U ovom kadru razmislite gde vaše oči pogledaju.
Gde je on sad?
Neke od ovih šala imaju korene u vodvilju
i kreirane su da se odigraju poput mađioničarskih trikova
I kao svi veliki mađioničarski trikovi
deo zabave je u pokušaju da se shvati kako je odrađen.
Kiton je imao naziv za ove šale. Zvao ih je "nemoguće šale".
To su neke od njegovih najinventivnijih i nadrealnih šala.
Ali kao pripovedaču, bile su nezgodne
jer su kršile pravila njegovog sveta.
-"Morali smo da prestanemo sa "nemogućim šalama", ono što zovemo šalama crtanih filmova
-"Izgubili smo sve to kada smo počeli da pravimo dugometražne filmove."
-"Morale su da budu uverljive inače priča ne bi bila održiva."
Zato se umesto toga fokusirao na ono što je nazivao prirodnim štosom.
Šala koja se pojavljuje organski iz samog lika ili situacije.
Uzmite u obzir šta radi sa ovim vratima.
Kiton je tvrdio da za vizuelnu komediju
morate ostati otvoreni za improvizaciju
-"Koliko toga je bilo planirano a koliko je proisteklo iz samog rada?"
-"Koliko je improvizovano?"
-"Kao pravilo, oko 50 procenata..."
-"...imate u svojoj glavi pre nego što počnete film..."
-"...a ostalo razvijete dok ga pravite."
Nekada bi pronašao šalu koja bi mu se svidela toliko
da bi je vratio kasnije.
Ali neki drugi put, šale koje je isplanirao ranije ne bi uspele taj dan.
Pa bi ih se otarasio...
-"...jer ne funkcionišu dobro."
-"I onda naiđe neka slučajna."
Trebalo je da uspe da preskoči.
Ali pošto je promašio...
Odlučio je da zadrži grešku i gradi na njoj.
-"Retko bi dobili tako dobru scenu iz drugog puta."
-"Uglavnom ih dobijete iz prvog."
-"Možda je to jedan od razloga..."
-"...što je bilo toliko smeha u sali pre neko veče."
-"Mislim, mlađi ljudi i ja smo imali utisak..."
-"...da se to što vidimo dešava sada."
-"Da se desilo samo jednom..."
-"...Nije nešto što je bilo prethodno odrađeno i onda urađeno iznova i iznova."
I to nas dovodi do poslednje stvari o Basteru Kitonu
i njegovom najpoznatijem pravilu.
Nikada ne lažirajte šalu.
Za Kitona, postojao je samo jedan način da uveri publiku...
...da je ono što vide stvarno.
Morao je da zapravo to uradi...
...bez rezova.
Bio je toliko strog po tom pitanju da je jednom rekao...
"Ili ćemo odraditi ovo u jednom kadru...
...ili ćemo izbaciti šalu."
I zbog toga on ostaje od vitalnog značaja gotovo 100 godina kasnije.
Ne samo zbog svoje veštine već i zbog svog integriteta.
To je zaista on.
I nikakav napredak u tehnologiji može imitirati to.
Čak i sada, zadivljeni smo kada reditelji to stvarno urade.
Ali verujem da je on to uradio bolje 95 godina ranije.
Nebitno koliko puta
ste videli nekoga da mu odaje počast...
Ništa ne pobeđuje pravu stvar.