Jeste li ikad u svom životu doživeli trenutak
koji je bio toliko bolan i zbunjujuć
da ste samo želeli
da saznate što više o njemu kako bi on imao smisla?
Kada mi je bilo 13 godina, blizak porodični prijatelj
koji mi je bio poput ujaka
umro je od raka pankreasa.
Kada je bolest udarila tako blizu mog doma,
znao sam da moram da saznam više,
pa sam otišao na internet da nađem odgovore.
Koristeći internet, naišao sam na mnoštvo statistika
u vezi sa rakom pankreasa,
a ono što sam otkrio šokiralo me je.
Više od 85% svih slučajeva raka pankreasa
otkrije se kasno,
kada osoba ima šansu manju od 2% da preživi.
Zašto nam toliko loše ide otkrivanje raka pankreasa?
Razlog tome je da današnja moderna medicina
koristi tehniku staru 60 godina.
To znači da je starija od mog tate.
(Smeh)
Ali takođe, veoma je skupa
i košta 800 dolara po testu.
Pri tome je i veoma nepouzdana
i ne otkrije 30% slučajeva raka pankreasa.
Vaš lekar bi morao da ima ogromnu sumnju
da imate rak kako bi vas poslao na ovo testiranje.
Saznavši ovo, znao sam da mora postojati bolji način.
Tako da sam napravio naučne kriterijume
o tome kakav bi senzor morao da bude
kako bi efikasno otkrivao rak pankreasa.
Senzor bi trebalo da bude jeftin, brz,
jednostavan, osetljiv, selektivan
i minimalno invazivan.
Međutim, postoji razlog zašto se ovaj test
nije modernizovao preko 6 decenija,
a to je zato što kada tražimo rak pankreasa,
posmatramo vaš krvotok
koji već u sebi ima gomilu proteina,
a mi tražimo neku malecnu razliku
u toj malenoj količini proteina,
samo tog jednog proteina.
To je skoro nemoguće.
Ipak, ohrabren svojim tinejdžerskim optimizmom -
(Aplauz) -
posetio sam na internetu dva najbolja prijatelja jednog tinejdžera,
Gugl i Vikipediju.
Sve što mi treba za domaće zadatke, dobijam sa ta dva izvora.
I pronašao sam članak
koji je sadržao bazu podataka sa preko 8.000 raličitih proteina
koji su prisutni kada imate rak pankreasa.
Tako da sam odlučio da sebi zadam cilj -
da prođem kroz sve te proteine i nađem one
koji bi mogli da posluže kao biomarkeri u raku pankreasa.
A da bih to sebi malo pojednostavio
odlučio sam da postavim naučne kriterijume, koji su sledeći:
prvo i osnovno, morao bi da postoji visok nivo
tog proteina u krvi u svim slučajevima raka pankreasa
u ranim fazama, ali samo u slučaju raka.
I tako ja rontam kroz informacije u ovom ogromnom zadatku
i konačno, iz 4.000-og pokušaja,
kada sam već blizu gubljenja razuma,
pronađem taj protein.
A ime proteina koji sam našao
je mezotelin
i on je najobičniji, vrlo zastupljeni protein,
sem ako, naravno, imate rak pankreasa,
jajnika ili pluća.
A u tom slučaju, u vašoj krvi će se nalaziti visok nivo ovog proteina.
Ali takođe, ključno je
da je prisutan u najranijim fazama bolesti,
onda kada neko ima skoro 100% šansu
da preživi.
Sada, kad sam pronašao pouzdan protein koji bih mogao da tražim,
fokusirao sam se na to da ga zaista i nađem,
a, na taj način, i rak pankreasa.
Moje otkriće se desilo na veoma neobičnom mestu,
moguće najneverovatnijem mestu za inovaciju:
u kabinetu za biologiju moje srednje škole,
apsolutnom gušitelju inovacije.
(Smeh) (Aplauz)
Tu sam krišom uneo članak o nečemu što se zove
nano-cevi od ugljenika i to je duga, tanka cev od ugljenika
koja je debljine atoma,
a to je 50.000-ti deo prečnika dlake vaše kose.
Ali i pored ove ekstremno male veličine,
ove cevi imaju izuzetne osobine.
One su kao superheroji nauke o materijalima.
I dok sam na času biologije
ispod stola krišom čitao ovaj članak,
trebalo je da pratim predavanje
o drugim kul molekulima, antitelima.
A oni su prilično kul jer reaguju samo
sa jednim posebnim proteinom,
ali nisu ni izbliza zanimljivi kao nano-cevi od ugljenika.
Dakle, sedeo sam tako na času
i odjednom mi je sinulo:
mogao bih da kombinujem ono o čemu sam čitao,
o nano-cevima od ugljenika,
sa onim o čemu je trebalo da razmišljam, o antitelima.
U osnovi, mogao bih da prepletem gomilu antitela
u mrežu nano-cevi od ugljenika,
tako da se napravi mreža
koja reaguje samo sa jednim proteinom,
ali koja bi takođe, zbog osobina ovih nano-cevi,
promenila svoje električne osobine
u zavisnosti od količine prisutnog proteina.
Međutim, ima jedna kvaka.
Ove mreže nano-cevi od ugljenika su izuzetno slabe,
a, pošto su toliko osetljive, moraju se pridržati.
Zato sam izabrao papir.
Napraviti senzor za rak od papira
je jednostavno poput pravljenja čokoladnih keksića,
koje obožavam.
Počnemo sa vodom, sipamo malo nano-cevi,
dodamo antitela, pomešamo,
uzmemo malo papira, umočimo ga, osušimo
i možemo da otkrijemo rak.
(Aplauz)
A onda mi je, iznenada, sinula jedna misao
koja je malo pokvarila moj neverovatni plan.
Baš i ne mogu da radim istraživanje o raku
u svojoj kuhinji.
Mojoj mami se to ne bi baš svidelo.
Umesto toga, odlučio sam se za laboratoriju.
Zatim sam otkucao budžet, spisak materijala,
vremenski okvir i postupak
i poslao imejl na adrese 200 profesora
sa Univerziteta Džons Hopkins
i Nacionalnog instituta za zdravlje,
zapravo svima koji su bilo kako povezani sa rakom pankreasa.
I zavalio sam se čekajući da počnu da stižu pozitivni odgovori,
koji kažu: "Ti si genije!
Sve ćeš nas spasiti!"
Ali... (Smeh)
Onda me je dočekala realnost
i u roku od mesec dana,
dobio sam 199 odbijenica od tih 200 imejlova.
Jedan profesor je čak prošao kroz čitav moj postupak,
vrlo pažljivo - ne znam odakle mu vreme za to -
i objasnio mi zašto je svaki moj korak
najgora greška koju sam mogao da napravim.
Očigledno je da profesori nisu imali toliko visoko
mišljenje o mom radu kao ja.
Međutim, postojalo je i nešto dobro.
Jedan od profesora je rekao: "Možda bih ja mogao da ti pomognem, mali."
Pa sam se uputio u tom pravcu.
(Smeh)
Jer nikad ne možete detetu reći "ne".
Tako da sam posle tri meseca
konačno uspeo da odredim tačan rok sa ovim tipom.
I odem u njegovu laboratoriju,
sav uzbuđen, a onda sednem
i otvorim usta da progovorim
i pet sekundi kasnije, on pozove još jednog doktora.
Doktori se sjate u tu malu prostoriju
i počnu da me rešetaju pitanjima.
Naposletku smo bili zbijeni kao sardine.
U prostoriji je bilo 20 doktora, profesor i ja,
svi nagurani u tu malu kancelariju,
a oni su me rešetali tom gomilom pitanja
pokušavajući da obore moj postupak.
Kolike su šanse za tako nešto? Mislim, stvarno.
(Smeh)
Međutim, budući da sam prošao to ispitivanje,
i odgovorio na sva njihova pitanja,
a dosta odgovora sam samo uspešno pogodio,
konačno sam dobio laboratoriju koja mi je bila potrebna.
Ali sam ubrzo shvatio
da moj, naizgled, sjajan plan
ima oko milion rupa
koje sam u narednih sedam meseci
pažljivo morao da popunim, jednu po jednu.
Rezultat je jedan mali papirni senzor
koji košta tri centa i deluje za pet minuta.
Ovo čini da je ovaj postupak 168 puta brži,
preko 26.000 puta jeftiniji
i preko 400 puta osetljiviji
od standardnog postupka za otkrivanje raka pankreasa.
(Aplauz)
Ipak, jedna od najboljih osobina ovog senzora
je da je približno stoprocentno tačan
i može da otkrije rak u najranijim fazama,
onda kada osoba ima šansu od skoro 100% da preživi.
Tako da bi u sledećih 2-5 godina
ovaj senzor mogao podići stopu preživljavanja raka pankreasa
sa žalosnih 5,5%
na blizu 100%,
a isto bi učinio i sa rakom jajnika i pluća.
Ali ne bi se na tome zaustavilo.
Isključujući to antitelo,
mogu da se posmatraju drugi proteini,
stoga, i druge bolesti.
Potencijalno, bilo koja bolest koja postoji igde u svetu.
Dakle, od srčanih bolesti
preko malarije, HIV-a, side
pa sve do drugih vrsta raka - praktično bilo čega.
Tako da jednog dana
svi možemo imati tog još jednog ujaka,
jednu majku, jednog brata ili sestru,
možemo imati tog još jednog voljenog člana porodice,
a naša srca biće oslobođena tog tereta bolesti
koji dolazi sa rakom pankreasa, jajnika ili pluća
i potencijalno sa bilo kojom drugom bolesti.
Sve je moguće zahvaljujući internetu.
Mogu da se podele teorije
i ne morate da budete profesor
sa nekoliko diploma da bi se vaše ideje cenile.
To je neutralan prostor
u kojem vaš izgled, godine ili pol
nisu bitni.
Računaju se samo vaše ideje.
Za mene, ključ je u posmatranju interneta
na sasvim novi način
kako biste shvatili da postoji mnogo više
od postavljanja slika na kojima ste napućeni.
Mogli biste da promenite svet.
Znači, ako je petnaestogodišnje dete
koje nije znalo ni šta je pankreas
moglo da pronađe novi način da se otkrije rak pankreasa,
samo zamislite šta biste vi mogli da uradite.
Hvala vam.
(Aplauz)