V 80 tich rokoch
v komunistickom Východnom Nemecku
ak ste vlastnili písací stroj,
museli ste si ho zaregistrovať u vlády.
Museli ste si registrovať
hárok papiera so vzorkov textu
napísanou priamo na vašom písacom stroji.
Toto bolo zriadené za účelom
aby vláda mohla sledovať, odkiaľ daný text pochádza.
Ak sa našiel papier
ktorý bol zlého druhu myslenia,
mohli sledovať
kto si to myslel, a kto ho vytvoril.
A my na západe
sme nemohli pochopiť, ako niekto mohol takéto niečo urobiť,
a ako to obmedzuje slobodu prejavu.
Nikdy by sme to neurobili
v našej vlastnej krajine.
Ale dnes v roku 2011,
Ak si kúpite farebnú laserovú tlačiareň
od výrobcu akýchkoľvek významných laserových tlačiarňí
a vytlačíte stránku,
vysledná stránka
bude pokrytá malými žltými bodkami
vytlačenými na každej stránke
v štruktúre, ktorá urobí stránku jedinečnou
vám a vašej tlačiarni.
Toto sa deje
práve dnes.
A nikto z nás si z toho nerobí veľkú hlavu.
A to je príklad
spôsobu
akým naša vlastná vláda
používa technológiu
proti nám, jej vlastným občanom.
A to je jeden z troch hlavných zdrojov
dnešných on-line problémov.
Ak sa pozrieme na to, čo sa naozaj deje v online svete,
mohli by sme zoskupiť útoky podľa ich útočníkov.
Máme tri hlavné skupiny.
Máme on-line zločincov.
Sem patrí napríklad pán Dimitrij Golubov
z mesta Kyjev na Ukrajine.
Motívy online zločincov
je veľmi jednoduché pochopiť.
Títo ľudia zarabaju veľké peniaze.
Využívajú internetové útokoy
na to aby zarobili veľké peniaze
a veľa, veľmi veľa peňazí.
Máme niekoľko prípadov
online milionárov, dokonca multimilionárov,
ktorí zarobili peniaze zo svojich útokov.
Tu máme napriklad Vladimíra Tsastsina z Tartu v Estónsku.
Toto je Alfred Gonzalez.
Toto je Stephen Watt.
Toto je Bjorn Sundin.
Toto je Matthew Anderson, Tariq Al-Daour
a tak ďalej a tak ďalej.
Títo ľudia
zarobili hotové bohatstvá online,
ale robia to prostredníctvom nelegálnej činnosti,
pomocou vecí ako trebárs bankové trójske kone
ktoré kradnú peniaze z naších bankových účtov
zatiaľ čo my robíme svoje on-line bankovníctvo;
alebo pomocou nahrávania stlačených kláves
zbierajú naše informácie o kreditných kartách
zatiaľ čo my on-line nakupujeme z infikovaného počítača.
Americká tajná služba
pred dvoma mesiacmi
zmrazila švajčiarsky bankový účet
pána Sam Jaina (na obrázku),
a tento bankový účet mal hodnotu 14,9 miliónov dolárov
v momente keď bol zmrazený.
Pán Jain je na úteku;
nikto nevie, kde sa nachádza.
Ja tvrdím, že už dnes
je viac než pravdepodobné, že ktokoľvek z nás
sa može stať obeťou trestného činu v on-line svete
viac než tu, v reálnom svete.
A je viac než jasné
že sa situácia bude len zhoršovať.
V budúcnosti sa väčšina trestnej činnosti
bude odohrávať online.
Druhá hlavná skupina útočníkov
ktorú dnes sledujeme
nie sú motivovaní peniazmi.
Sú motivovaní niečím iným --
motivovaný protestom,
motivovaný názorom,
motivovaný zábavou.
Výskyt skupín, ako je napr. Anonymous (Anonymný)
sa počas posledných 12 mesiacov zvýšil
a stali sa hlavnými aktérmi
na poli internetových útokov.
Tak toto sú tri hlavné skupiny Útočníkov:
zločinci, ktorí to robia pre peniaze,
hack-tivisti ako Anonymous (Anonymný)
ktorý to robia pre protest,
a tou poslednou skupinou sú štáty,
samotné vlády, ktoré používajú formu online útokov.
A potom sa pozeráme tiež na prípady
ako ten čo sa stal v DigiNotare.
Ten je ukážkovým príkladom toho, čo sa stane
keď vláda zaútočí
proti svojim vlastným občanom.
DigiNotar je Certifikačnou Autoritou
z Holandska --
alebo lepšie povedané, boli.
Zkrachovali
minulú jeseň
pretože ich niekto hackol.
Niekto sa vlámal do ich systému
a to veľmi dôkladným spôsobom.
Minulý týždeň som mal
stretnutie s predstaviteľmi Holandskej vlády,
kde som sa spýtal jedného z lídrov ich tímu
či si myslí, že je možné
že niekto mohol umrieť
ako výsledok útoku na DigiNotar.
Jeho odpoveď bola áno.
Pýtate sa ako možu ľudia zomrieť
v dôsledku takehoto útoku?
DigiNotar je Certifikačnou Autoritou!
Predajú certifikáty.
Čo vy robíte s certifikátmi?
Nuž, vy ich potrebujete,
ak máte webové stránky, ktoré použivajú https adresu,
SSL šifrovanie služieb,
či iné služby, ako napríklad Gmail.
Takmer všetci alebo veľká väčšina z nás,
používame služby Gmail, alebo jedného z ich konkurentov,
ale tieto služby sú obzvlášť populárne
v totalitných štátoch,
ako je Irán,
kde disidenti
používajú zahraničné služby, ako Gmail,
pretože vedia, že tieto sú dôveryhodnejšie ako ich miestne služby
a sú šifrované pomocou SSL spojenia,
tak, že miestna samospráva nemôže špehovať
ich diskusie.
Okrem situácií, keď sa im podarí preniknúť do zahraničných certifikačných autorít
a začnú vydávať falošne certifikáty.
A to je presne to, čo sa stalo
v prípade DigiNotaru.
A čo taká Arabská jar
a veci, ktoré sa dejú, napríklad v Egypte?
V Egypte,
výtržníci plienili ústredie
Egyptskej tajnej polície
v Apríli 2011,
a pri drancovaní budovy našli veľa dokumentov.
Medzi dokumentami
bolo viazanie s názvom: "FINFISHER."
V tom boli poznámky
od spoločnosti so sídlom v Nemecku
ktorá predala Egyptskej vláde
sadu nástrojov
na zachytávanie informacií --
vo veľmi rozsiahlej mierke --
komunikácie všetkých občanov krajiny.
Predali tento nástroj
Egyptskej vláde za 280,000 Euro.
Centrála tejto spoločnosti je priamo tu.
Takže západné vlády
poskytujú totalitným vládam nástroje
ktoré sú použité proti ich vlastným občanom.
Ale západné vlády robia toto isté aj sami sebe.
Napríklad v Nemecku,
len pred pár týždňami
bol zistený, takzvaný Scuinstký Trojan,
trójsky kôň
použitý nemeckými vládnymi úradníkmi
na preskúmavanie svojich vlastných občanov.
Ak ste podozrivý v trestnej veci,
je docela zrejmé, že vaša telefónna linka bude napichnutá.
Ale dnes to presahuje niečo také.
Napichnú sa aj na vaše pripojenie na Internet.
Použijú nástroje ako napríklad trójsky kôň Scuinst
aby infikovali Váš počítač trojanom,
ktorý im dovolí
sledovať všetku vašu komunikáciu,
počúvať vaše on-line diskusie,
či zhromažďovať vaše heslá.
A keď sa zamyslíme hlbšie
nad takýmito vecami,
normálnou reakciou ľudí by malo byť
to, že povedia "Okej, to znie naozaj zle,
ale mňa sa to netýka, pretože som právnym občanom.
Prečo by som mal mať strach?
Nemám čo skrývať."
A to je argument,
ktorý nedáva zmysel.
Súkromie je implicitné.
Ochrana osobných údajov nie je niečo otvorené diskusii.
Nie je to otázka
súkromia
a bezpečnosti.
Je to otázka slobody
a jej kontroly.
A zaťiaľ čo môžeme dôverovať našej vláde
práve teraz, priamo tu v roku 2011,
akékoľvek právo si dovolime zobrať preč, nám bude zobrané raz a navždy.
A môžeme veriť -- slepo dôverovať --
akejkoľvek budúcej vláde?
Vláde čo príde trebárs
za 50 rokov odo dneška?
A toto sú otázky
o ktoré sa musíme zaujímať nasledujúcich 50 rokov.