ברוך הבא ד"ר אלקס פטאקוס!
(תשואת ומחיאות כפיים)
טוב, טוב,
תודה לכם.
לסיכום...
(צחוק)
סתם בצחוק, הייתי חייב לעשות את זה.
קודם כל שאלה, בגלל שאני לא יכול לראות את אלה שיושבים מאחור,
אז בהרמת ידיים אוכל לקבל מושג:
כמה מכם כאן גילו מהי משמעות החיים?
תרימו את היד.
(צחוק)
טוב, אז יש כמה מכם. תשאירו את הידיים למעלה לרגע.
עכשיו כל האחרים, תסתכלו סביבכם,
בסוף ההרצאה, תבקשו מהם את התשובה.
(צחוק)
בסדר, רק רציתי לקבל קצת רקע.
אני אקדמאי בגמילה,
(צחוק)
אז אחת הבעיות כאקדמאי בגמילה,
היא שאני צריך לתמצת קורס של לפחות 16 שבועות, סמסטר,
לכמה דקות בלבד.
טוב ששעון העצר שומר לי על התזמון.
למזלי, נולדתי בברוקלין, ניו יורק,
כך שאני יכול לדבר במהירות רבה,
ואם ההרצאה תעלה לאינטרנט, תוכלו להאט את הקצב בעצמכם.
(צחוק)
טוב.
את מה שאני עומד לחלוק אתכם באמת קשור,
כי אירוע TEDx זה הוא בהשראתו
של ויקטור פרנקל,
וכפי שאתם כולכם יודעים, היה המנטור שלי.
ואני מאוד שמח לא רק לחנוך את האירוע היום,
אבל גם לראות ציטוטים וכן הלאה,
וראיתי שהרבה אנשים דיברו איתי על
איך פגשתי את ויקטור פרנקל ומה הייתה השפעתו על חיי, וכן הלאה.
ואני רוצה להגיד לכם,
שמסע החיפוש של האנושות אחר המשמעות הוא טרנד עצום במאה ה-21.
יותר ויותר אנשים מחפשים משמעות
כי הם רואים כל כך הרבה דברים חסרי משמעות בחייהם,
כולל חיי העבודה שלהם,
שהם מתחילים באמת לחפש משמעות
כישועה או הזדמנות למצוא את מה שהיוונים כינו -
אגיש לכם שיעור ביוונית כאן עוד מעט -
"החיים הטובים" על פי סוקרטס.
אנחנו קוראים לזה: "לחיות חיים בעלי משמעות."
ויקטור פרנקל היה למעשה המאסטר הגדול של המשמעות.
היה לו משרד רפואי,
שמטרתו הייתה לא רק להשתמש במשמעות כדרך מרפא,
אלא גם כדרך להכניס רוחניות ברפואה ובפרקטיקה של הרפואה,
דבר שמקורו ביוון.
תשמעו הרבה
את המילה "יוונית" המון במהלך הדקות הקרובות.
ובכן, הרעיון כאן הוא לחשוב על איך העולם היה יכול להיות
אם כולנו היינו חיים ועובדים עם משמעות.
זה היה יכול להיות מקום נפלא, לא?
אולי בחלקו
כי ההרצאה הושפעה כל כך מההרצאות הקודמות,
וזה באמת מדהים, לא רק סיפורים מעוררי השראה
אלא גם אתגרים אדירים שאנשים היו צריכים להתמודד עמם,
לכן קשה מאוד לא להיות מושפע מזה.
וככל שאני שומע את אותם הסיפורים יותר,
כך אני מבין שכשמדברים על מלחמה ושלום,
כשמדברים על אנשים שלא מסוגלים לבטא את עצמם באופן מלא,
זכויות אדם אזרחיות,
כל הדברים האלה, הם ערכים בעלי משמעות
שכולנו צריכים, כפי שד"ר פרנקל היה אומר,
להיות "באמת מחויבים" אליהם.
וזאת המהות האמתית של מה שאני הולך לחלוק אתכם,
ומה שאנסה לעשות הוא
לתת לכם הזדמנות ללמוד קצת מאבותיי,
אבותיי היוונים העתיקים,
ללמוד על תרומתם.
בגלל שהיוונים, כידוע, בשנים האחרונות
עמדו מול אתגרים אדירים, נכון?
אני מתכוון למשבר הכלכלי.
אנשים ניגשים אליי,
כאילו שיוון היא האחראית למשבר הגלובלי,
המדינה הקטנטנה הזו -
יש כמות כמעט שווה של אנשים בהונג קונג וביוון -
אבל המדינה הקטנטנה הזו בים התיכון,
שהמציאה והנגישה כל כך הרבה דברים לתרבות המערב,
היא פתאום שעיר לעזאזל בהרבה דברים.
אבל למזלנו, יש לנו בן דוד יווני, קפריסין, שעכשיו מושך יותר תשומת לב.
(צחוק)
אבל העניין המרכזי כאן הוא:
מה ניתן ללמוד מתרבות
שתרמה כל כך הרבה במשך אלפי שנים?
בדיוק כמו שסין תרמה, ויש דמיון רב -
אחת הסיבות שהחלטתי להגיע לאירוע זה,
היא בגלל שההזמנה הייתה עבורי הזדמנות מצניעה ומכבדת
לא רק לחלוק אתכם את חיפוש המשמעות בסגנון ויקטור פרנקל
אבל גם לחלוק אתכם
כמה דברים שמקורם במורשת שלי.
אז זה באמת כל העניין.
במשך מספר שנים,
אפילו לפני המשבר הכלכלי,
ביקרתי ביוון, לא רק כדי להתחבר למורשת שלי
אבל גם כדי להסתכל על מה שהפילוסופים היווניים -
היוונים העתיקים,
שהיו ברובם בני דורם של קונפוסיוס, לאו טסו ובודהה -
אבל גם להסתכל על התרבות היוונית המסורתית,
ולהבין מה ניתן ללמוד מזה ולהביא חזרה אתי?
בגלל שכפי שאני ואיליין חווינו ביוון,
יש הרבה דברים, ואפילו במסגרת כל האתגרים האלה,
אנשים חווים, תאמינו או לא,
חיים טובים ומלאי משמעות.
ניסינו לפענח מהו הסוד שלהם?
מה קורה שם?
אז אני אחלוק אתכם קונספט,
ויהיה מאוד קל, בהרבה מובנים,
לזכור אותו וליישם אותו.
ועד שנסיים את ההרצאה,
אני מקווה שזה יהיה משהו
שתיקחו אתכם אחרי שתעזבו מכאן היום
ושתוכלו ליישם בחיי העבודה והיומיום שלכם.
אז תנו לי לחלוק אתכם.
במהלך הנסיעות שלי ליוון בשנים האחרונות,
אחד הדברים שעלינו עליו הרבה פעמים
הוא מילה שסביר שרובכם שמעתם.
זאת מילה - המילה היוונית -
"אופה!"
טוב, כמה מכם שמעו את המילה אופה?
ברור! רובכם שמעתם אותה.
אני לא מתכוון לסבא בגרמנית;
אני מתכוון למילה היוונית,
ולרוב, המילה אופה, בשימוש
או נשמעת כאן ובצפון אמריקה ומערב אירופה,
שומעים אותה בזמן של חגיגות.
ראיתם איך שוברים צלחות במסעדה,
אולי הייתם בפסטיבל,
אולי הייתם בחתונה, רקדתם,
והמילה אופה היא באמת משהו מלהיב ומרומם.
ובכן, זה מעניין,
אופה, המילה, כמילה יוונית נפוצה, מקורה ביוון העתיקה.
ולמעשה מצאנו אותה אפילו בכתבי הומרוס.
כולכם שמעתם על הומרוס? אני לא מתכוון להומר, הדמות המצוירת.
(צחוק)
נכון. "האיליאדה והאודיסיאה".
והומרוס היה מסוגל לבטא,
והיסטוריית המילה אופה התחילה באופן מאוד מפתיעה.
למעשה, בדרך שהיא כמעט מקבילה
לפילוסופיה הסינית, היין והיינג.
בגלל שבאלפבית היווני יש שתי אותיות "או".
אחת דומה ל"או" באנגלית, "אומיקרון",
השנייה, אות "או" נוספת,
נראית כמו פרסת סוס.
כנראה שראיתם את זה.
זאת ה"אומגה"
והאות "אומגה" - כמו שעוני אומגה.
אז יש שני "או".
וניתן למצאו את ה"אופה" היוונית בשתי מקורות שונים
ואפילו שתי משמעויות שונות.
ה-"או" שנראית כמו זו באנגלית, מסמלת רוחניות.
למעשה, אנחנו מתייחסים אליה כאל התלהבות.
המילה התלהבות באנגלית (enthusiasm) מקורה למעשה בשני מילים ביוונית,
ומשמעותן היא "להפגין את הרוח הפנימית".
לא מדובר כאן בדת;
מדובר ברוח צוות, רוח אישית וכדומה.
זה באמת העניין,
כאשר רואים את השימוש החגיגי במילה אופה.
על זה אתם שומעים, את זה אתם רואים בסרטים.
אני בטוח שראיתם את הסרט "החתונה היוונית שלי".
כך כל המשפחות שלנו, נכון?
זה הרעיון מאחורי ה"אופה".
אבל כשהומרוס כתב על "אופה", הוא גם התכוון למשמעות השנייה.
והמשמעות השנייה היא ה"אופה" הנכתבת עם האות אומגה.
והיא מתכוונת ל"פתיחת העיניים שלנו",
להיות ערניים,
להימנע מסכנות בדרך וגם לחפש הזדמנויות.
אבל, לצערם של היוונים המודרניים,
ובמיוחד בשנים האחרונות,
הם שכחו מה"אופה" הנכתבת עם אומגה.
וזאת הסיבה לצרות שלהם.
הם לא הביטו קדימה
כדי לוודא אם קיימת סכנה בהמשך הדרך.
המשבר הכלכלי הוא בברור תוצאה מכך.
נבזבז יותר מדי כסף, נעשה דברים -
מנסים לעמוד בקצב של חלקים אחרים בעולם.
הם לא מתכננים, או מנהלים
כפי שהם היו צריכים כדי לוודא שהם יהיו מוגנים.
אבל הרעיון כאן הוא ששתי הצורות של המילה "אופה",
אומגה ואומיקרון,
הם שני צידי אותו המטבע.
זאת הגרסה היוונית של היין והיינג.
זהו הרעיון שצריך לאמץ את שניהם
כדי לחיות חיים מלאים.
כך היה אצל היוונים העתיקים.
אבל אם בוחנים קונטקסט עכשווי,
מה שעשינו למעשה הוא להגיד: רגע אחד,
אפשר לקחת את המילה "אופה" וליצור ממנה ראשי תיבות
בעזרת האותיות "או", "פי" ו-"איי".
אגיד לכם בזריזות מהן ראשי התיבות.
ה-"או" במילה "אופה" משמעותה להתחבר עם אחרים בצורה משמעותית.
אחרים (Others) היא האות "או".
כל היום שמענו
מכל כך הרבה אנשים כמה חשוב להתחבר עם אחרים, נכון?
כאשר אתם בסטרס, כאשר אתם מדוכאים.
ויקטור פרנקל פעם אמר,
כשהיה כותב בזמן מלחמת העולם השנייה,
הוא אמר: "החברה נגועה בשלוש בעיות".
הוא התייחס אליהן כ-"שילוש נוירוטי המוני".
השלושה הם תוקפניות - האם היא נעלמה מאז מלחמת העולם השנייה?
בכלל לא.
כנראה שיש יותר תוקפניות;
יש יותר צורות שונות של תוקפניות
ממה שויקטור פרנקל אפילו חלם עליהם.
דיכאון - האם הוא נעלם?
לא, שומעים על כך שהוא מתגבר,
יש עלייה במקרי הדיכאון, במיוחד אצל צעירים,
אז ברור שהדיכאון לא נעלם.
והתמכרות.
בסדר? אז תוקפנות, דיכאון והתמכרות
הם שלושת הדברים שויקטור פרנקל תיאר כבעיות חברתיות מרכזיות
בזמן אז שהיו צריכים לדאוג לנטרל אותם;
ובמקום זה, הם התגברו במהלך השנים.
אז הרעיון כאן הוא שצריך לטפל בבעיות כאלה.
לכן הרעיון להתחבר עם אנשים בצורה משמעותית הוא דרך אחת לטפל בהם.
בקשו עזרה כשאתם בדיכאון. שמענו את זה היום נכון?
בקשו עזרה כשיש תוקפנות, נסו למצוא אנשים שיעזרו לכם.
זה מאוד חשוב.
אז להתחבר בצורה משמעותית לאנשים -
אבל זה מאוד קשה בחברה שלנו כיום.
יש לנו את פייסבוק, כל מיני רשתות חברתיות,
אבל אנחנו מנותקים מתמיד.
מסכימים? (קהל) כן.
זה העניין -
חיבורים אמיתיים, חיבורים משמעותיים
הם חשובים ביותר.
וזה דומה למה שמצאנו ביוון.
בגלל שכשהיינו ביוון וביקרנו בכפרים,
וסיפורים על ביקורים בכפרים
כאשר אנשים מדברים אתכם מתוך ביתם הקטן, כמעט צריף,
וחולקים אתכם ונותנים לכם להרגיש -
בגלל שזה חלק בלתי נפרד ממושג קבלת האורחים ביוון.
מדובר בדאגה אחד לשני ולזרים.
אם טיילתם ביוון,
כנראה שהבנתם שקבלת האורחים היוונית היא חובקת עולם.
הכוונה היא שאם מדברים על תעשיית האירוח,
היא אפשר לצפות ליותר טוב אם מדברים על תחושת קבלה.
וזה היה מאוד מורגש בכל המסעות שלנו, בחוויות שלנו -
ולא רק בגלל שיש לי משפחה ביוון;
אלא בגלל העובדה שדיברתי עם אלפי אנשים,
שכולם חוו את אותו המושג.
אם רק היינו יכולים ליישם את אותה קבלת האורחים היוונית בעולם שלנו.
חשבו על זה.
הולכים לכפר יווני מסורתי, והם מתייחסים אחד לשני בני הכפר.
כולם מדברים על הכפר הגלובלי, לא?
אומרים שצריך כפר כדי לגדל ילד,
אבל לא מתייחסים אחד לשני כבני הכפר;
אנחנו זרים אחד לשני, נכון?
אז האות "או" מדברת על התחברות משמעותית עם אחרים.
האות "פי" במילה "אופה" מדברת על עיסוק במטרות חשובות.
שמענו על זה המון.
צריך למצוא את היעוד שלנו.
אתם יודעים, ויקטור פרנקל, ובהתבסס על העבודות שלו,
אחד הדברים שאני אימצתי - כולנו שמענו את ההצהרה -
ש"אין דבר העומד בפני הרצון".
כולנו שמענו את זה?
טוב, אבל נוסיף לזה.
כשיש מטרה, יש רצון.
טוב אז אין דבר העומד בפני הרצון,
אבל כשיש מטרה, יש רצון.
כל כך הרבה דוברים היום התייחסו לזה.
כאשר הם יכלו לזהות ולבטא מטרה,
הרצון שלהם התגבר.
הרצון שלהם לחיות גבר.
הם היו מוכנים לעבור דרך האש.
מה שלא יהיה.
שמענו כאן כל כך הרבה דברים מדהימים,
וזה לא היה רק היום.
במהלך כל הזמן שהייתי כאן,
היו סיפורים מדהימים ומעוררי השראה.
אז עסקו במטרה חשובה.
ואז האות "איי" היא משהו
שכולנו כנראה מייחסים להרבה יוונים משוגעים.
הוא הגישה.
צריך לחבק את החיים כולם בגישה ברורה.
אני לא מתכוון לפסיכולוגיה חיובית.
אני לא מנסה לומר שצריך להיות ממוקדים רק באושר.
למעשה, ויקטור פרנקל אמר, בצורה מפורשת ועמוקה,
הוא אמר ש"לא ניתן לרדוף אחר האושר.
"אושר יכול להתרחש רק
"מעזרה לזולת מעבר לעצמי שלי או משירות."
חשבו על זה.
הרגעים השמחים ביותר שלכם קורים כשאתם בכלל לא שמים לב אליהם -
אפילו לא תכננתם אותם.
אבל אם תנסו להיות שמחים בכך שתצאו למסיבות כל הלילה -
ושמתי לב שאנשים אוהבים מסיבות בהונג קונג;
(צחוק)
אולי הם שמחים; לא יודע -
או שאתם קונים בלי הפסקה, זה לא בהכרח אומר שאתם מאושרים.
אז הרעיון העומד מאחורי האושר הוא, שוב, חלק ממנו, זו צורת חשיבה.
זה המושג של גישה.
ושוב, שמעתי מספר אנשים בהרצאה שלהם היום,
שדיברו על חשיבות הבחירה בגישה הנכונה.
ושוב, העיקרון הראשון בלוגותרפיה,
הלוגותרפיה של ויקטור פרנקל,
הוא שלכל אחד מאתנו,
לכל אחד מאתנו כבני אדם
יש את החופש לבחור בגישה שלנו.
ופרנקל שרד ארבעה מחנות ריכוז של הנאצים.
אני מסתכל על חיי.
ובאמת שאני לא יכול להשוות אותן לאלה של ויקטור פרנקל.
אבל כחייל בעבר בצבא ארה"ב, בתקופה מלחמת וייטנאם, היו הרבה זמנים
בהם יכולתי ליפול במהירות ולא לקום חזרה,
אבל חלק מהתשוקה שלי, מההתלהבות שלי לחיות
סובבים סביב העובדה
שרבים מאחיי ואחיותיי לא שרדו.
לכן אני חי את חיי בהתלהבות, עם תשוקה, לא רק לעצמי.
אבל היה יהיר מצידי,
היה לגמרי, אתם יודעים, משהו שלא יכולתי אפילו לדמיין
שניתנה לי הזדמנות שלא ניתנה להם.
הם מתו בגיל 18, 19, 20, 21.
והזדמן לי להגיע לגיל 25.
(צחוק)
אז הגישה כאן חשובה מאוד.
קיימים הרבה תרגילים ודרכים להתמודד עם זה.
אני יודע שהרבה אנשים אומרים,
"יש לי כבר גישה. למה לי לשנות אותה?"
זה היה אמור להיות בדיחה.
(צחוק)
אבל ישנם דרכים
כדי לאפשר לנו לצאת ממחנה הריכוז המנטלי הזה,
לצאת מהקופסה שסוגרת עלינו.
כי שמענו כל כך הרבה אנשים, שוב, מדברים על האתגרים שלהם,
ואומרים, איך יהיה לי יום טוב?
כמו, היה לי יום שיער גרוע.
זה הכל?
זאת הבעיה הכי קשה שלך, יום שיער גרוע?
נכון? זה מדהים.
אבל חשבו על האפשרויות,
האם אתם רוצים לעשות את הדבר הנכון או לא בחייכם?
לאיזה כיוון אתם רוצים ללכת?
אז הרעיון מאחורי תרגול חופש בחירת הגישה הוא חשוב,
אבל חשוב גם לזהות זאת בהקשר לאות "איי" שבמילה "אופה".
גישה זה לא רק שתהיה לנו גישה טובה.
זה גם שתהיה לנו גישה חיובית וחסונה
כשהזמנים קשים.
כי החיים הם עליות וירידות.
אם תחשבו על מוניטור לב, ותחשבו על איזון,
מה קורה כשהמוניטור מציג קו רציף?
האם אז אתם מתרגשים מהחיים?
(צחוק)
לא.
מוניטור הלב מראה גל,
וזה אומר שמתישהו תהיה ירידה.
אז החוסן שלנו, וזה באמת כל מה שההרצאה מדברת עליו,
היא איך מתמודדים עם הירידות?
ולא רק להגיד שאני באקסטזה מכל הזמנים הטובים שהיו.
לכן אלה נושאים קריטיים.
אז כל הרעיון מאחורי "אופה"
הוא, שוב, "או" משמע מה?
(קהל) אחרים.
טוב. "פי משמע?
(קהל) מטרה.
ו"איי" משמע?
(קהל) גישה.
ואז ביחד מה יש לנו - כולכם ביחד -
אחרים (O), מטרה (P), גישה (A).
ומה זה אומר?
אופה!
אז מה שאני רוצה שתעשו החל מעכשיו
כשתהיו בסטרס -
אתן לכם דוגמה.
יש לי ממש שנייה לעשות את זה.
כולם בוגרים כאן, נכון?
אני לא הולך להתפשט, לא לדאוג.
דמיינו שאתם הולכים על מדרכה, והמדרכה עקומה.
שמתי לב שבהונג קונג יש הרבה מדרגות.
אני לא יכול לספור כמה פעמים כמעט נקעתי את הקרסול.
ואתם מתהלכים ומועדים.
כאנשים בוגרים מה עושים כשמועדים?
מה הדבר הראשון שעושים?
מסתכלים מסביב. רוצים לוודא שאף אחד לא ראה.
נכון? כי זה מביך, פוחדים שמישהו -
מה פתאום, זה לא קרה.
הונג קונג - זה אשמתם.
מה שאני רוצה שתעשו, כשזה קורה לכם בחיים,
כשתתקלו במשהו,
אני רוצה, אחרי שזה יקרה שתצעקו:
אופה!
(צחוק)
בסדר? זהו זה.
אז בבקשה כולם לעמוד, בסדר?
כי זה הדבר האחרון.
אני רוצה שכולם, כשאספור עד שלוש -
אני אספור אחורנית, שלוש, שתיים, אחד -
אני רוצה, מבלי לפגוע בשכנים שלכם,
אני רוצה שכולם תצעקו חזק -
טוב, שלוש, שתיים, אחת -
(קהל) אופה!
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)(תשואות)